ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2021 року 
м. Харків
Справа № 641/310/19 
Провадження № 22-ц/818/ 809/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С., 
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря Каплоух Н.Б.

Учасники справи :
Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ,
Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 ,
                              
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя , та за зустрічним позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про визнання права власності, 

за апеляційною скаргою  ОСОБА_2   на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року, ухвалене суддею Колодяжною І.М., 

в с т а н о в и в :

17 січня 2019  року   ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , в якому просила: визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею право приватної власності на Ѕ частину спірної квартири.

Позов мотивований тим, що з 08.09.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 27.01.2017 року, тобто на момент перебування у шлюбних відносинах, сторони за спільні кошти набули у власність квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем. На момент придбання вартість квартири складала 502 380 грн. Квартира набута сторонами у власність, перебувала у будівельному, непридатному для проживання стані. Більшість фактичних витрат за проведення ремонтно – будівельних робіт здійснено за рахунок позивача. Так в період з моменту набуття квартири у власність по теперішній час позивачем здійснено витрати на проведення ремонтно – будівельних робіт, придбання будівельних матеріалів, вбудованої меблі та техніки. 23.10.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Станом на момент подачі позову, згідно зі звітом про експертно–грошову оцінку ринкова вартість квартири складає 1 381 800 грн. Через значні витрати загальною сумою в більш ніж 179 989,63 грн, що в свою чергу призвели до суттєвого поліпшення спірної квартири, внаслідок чого її вартість збільшилася майже втричі, а також враховуючи те, що квартиру було придбано у період шлюбу, позивач вважає, що спірна квартира, власником якої є відповідач, є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу у рівних частках.

9 квітня 2020 року ОСОБА_2  звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати за ним право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру загальною площею 56,50 м2, житловою 31,00 м2, розташованої на 4-му поверсі 8-ми поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з ОСОБА_1 понесені ним судові витрати. 

Зустрічний позов мотивований тим, що спірна двокімнатна квартира, загальною площею 56,50 м2, житловою 31,00 м2, розташована на 4-му поверсі 8-ми поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 придбана ОСОБА_2 за його особисті кошти, отримані від продажу в день укладення договору купівлі-продажу належної йому квартири АДРЕСА_3 . Ремонт в спірній квартирі проводився фактично повністю за особисті кошти останнього, ОСОБА_1 витрачала кошти переважно на придбання меблів та побутової техніки. Також зазначив, що позивач за первісним позовом, не мала власних коштів, і він перебуваючи за кордоном на заробітках передавав через третіх осіб ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 1 700 доларів США. 

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 24 вересня 2020 року про виправлення описки, позов  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя - задоволено. Визнано спільним сумісним майном подружжя  ОСОБА_1  та  ОСОБА_2  квартиру, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_2 . В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1  право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_2  . Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1   судові витрати у розмірі 10 980 грн 75 коп. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про визнання права власності -  задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою : АДРЕСА_2 . В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності – відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2  просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції всупереч ст. 78, 95 ЦПК України взяв до уваги надану позивачем не засвідчену належним чином копію боргової розписки, оригінал розписки для огляду позивач не надавала. Суд першої інстанції належним чином не встановив реальність договору позики та інші фактичні обставини, що стосуються отримання позивачем позики у розмірі 300 000 грн. Доводів щодо існування боргової розписки первісна позовна заява не містить, що свідчить про те, що зазначена розписка не існувала ні на дату, на яку її нібито було складено, ні на дату звернення до суду, отже є підробленою та фіктивною. Відповідач не має процесуальної можливості оскаржити у судовому порядку договір позики, укладений між позивачем та її батьком, оскільки він не є стороною у вказаному договорі та у розписці. Судом не встановлено, а позивачем не доведено факт витрачання грошових коштів у розмірі 300 000 грн, отриманих нібито в борг, на підставі боргової розписки саме на придбання квартири. Суд першої інстанції не надав належної оцінки, не навів мотивів прийняття або відхилення доказів, які підтверджують вартість проданого відповідачем особистого майна та, як наслідок, отримання власних грошових коштів у розмірі 560 000 грн за продаж такого майна. Відповідачем надані суду достатні та достовірні докази того, що квартира набута за його особисті грошові кошти та є його особистою приватною власністю. До категорії невід`ємних поліпшень, внаслідок яких вартість майна істотно збільшилась, неможливо віднести витрати на придбання рухомого майна, меблів, побутової техніки, тощо. Розмір витрат, які понесені подружжям на проведення ремонтних робіт складає 114 138,50 грн. При цьому, з поданих позивачем доказів не вбачається, яка частина з вказаних коштів віднесена саме до невід`ємних поліпшень. Витрати на ремонт здійснювалися за спільні кошти подружжя, а тому частка кожного з подружжя складає 57 069,25 грн. Позивач безпідставно стверджує, що грошові витрати, які були понесені на поліпшення та облаштування квартири здійснювалось лише за її власні грошові кошти. Під час здійснення ремонтних робіт та поліпшення квартири подружжя вело спільне господарство та перебувало у шлюбних відносинах, отже доходи, які були отримані позивачем, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а не особистими коштами позивача. Судом першої інстанції не було з`ясовано істотність збільшення вартості квартири внаслідок саме невід`ємних поліпшень житла. Наданий позивачем звіт не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна», п. 54, 57 Національний стандартів № 1.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Турутя З.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи. Звертає увагу на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується сторонами, що 08.08.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (після укладення шлюбу ОСОБА_4 ), укладено шлюб (зв. а.с. 7 т.1), який 23.10.2018 року було розірвано (а.с. 25 т. 1).

20.12.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір про намір купівлі-продажу нерухомості та внесення авансу у розмірі 160 000 грн за квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 76 т. 1).

08.02.2016 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 за 400 000 грн. відповідно до договору купівлі-продажу квартири (а.с. 78 т. 1).

08.02.2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Трест –Житлобуд-1» було укладено договір бронювання та надання послуг, серія та номер: 38-148, за умовами якого ПАТ «Трест –Житлобуд-1» зобов`язався забронювати за ОСОБА_2 та передати квартиру АДРЕСА_4 та надати послуги з оформлення права власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру (а.с. 79 т.1).

08.02.2016 року між ТОВ «Харківжитлобуд-1» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ160208-5-1, за умовами якого ТОВ «Харківжитлобуд-1» зобов`язався передати цінні папери у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 сплатити за них грошову суму у розмірі 502 380 грн (а.с. 85-86 т. 1).

Пунктами 1.3, 4.1 цього договору передбачено, що покупець сплачує продавцю вартість цінних паперів у сумі 502 380 грн в строк до 15 лютого 2016 року включно.

Згідно з актом прийому - передачі від 13.01.2017 року ПАТ «Трест Житлобуд-1» передав, а ОСОБА_2 прийняв 2-кімнтану квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_5 ). Загальна вартість квартири становить 279 638,00 грн (а.с. 169 т.1). 

24.01.2017 року на замовлення ОСОБА_2 ТОВ «Харківське бюро технічної інвентаризації» було видано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 82-84 т. 1).

27.01.2017 року було зареєстровано право власності за відповідачем ОСОБА_2  на квартиру  АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Підставою виникнення права власності на квартиру є договір купівлі-продажу, цінних паперів, серія та номер: БВ160208-5-1, виданий 08.02.2016, видавник: ТОВ «Харківжитлобуд-1»/ ОСОБА_2 . Договір бронювання та надання послуг, серія та номер: 38-148, виданий 08.02.2016 року, видавник: ПАТ«Трест Житлобуд-1»/Левченко Б.О.: Акт прийому – передачі квартири, серія та номер:б/н, виданий 13.01.2017, видавник ПАТ«Трест Житлобуд-1»/ Левченко Б.О (а.с. 75 т. 1).

14.05.2017 року з метою придбання будівельних матеріалів для облаштування квартири АДРЕСА_1 позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було укладено з ПАТ «Укрсиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 93824738000 від 14.05.2017 року. Сума кредиту склала 15 211 грн 50 коп (а.с. 23 т.1).

17.08.2017 року ФОП ОСОБА_6 сплачено 6 000 грн за виготовлення та монтаж вхідної двері для квартири АДРЕСА_1 (а.с. 15 т.1).

24.10.2017 року на замовлення ОСОБА_1 було здійснено монтаж натяжної стелі в квартирі АДРЕСА_1 , вартість якої склала 6 140 грн (а.с. 16 т. 1). 

03.01.2018 року з метою придбання будівельних матеріалів для облаштування квартири АДРЕСА_1 позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було укладено з ПАТ «Укрсиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 94270554000 від 03.01.2018 року. Сума кредиту за договором склала 22 342 грн 31 коп (а.с. 22 т. 1). 

26.03.2018 року на замовлення ОСОБА_1 було виготовлено та монтовано вікно із супутніми матеріалами в квартирі АДРЕСА_1 , вартість замовлення склала 6 810 грн 00 коп (а.с.17 т.1). 

Згідно з висновком ПП «Агенство оцінки майна та землі», виготовленого на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість квартири загальною площею 56,50 м2 за адресою: АДРЕСА_2 становить 1 381 800 грн (а.с. 15 т. 1).

Відповідно до звіту про оцінку майна, виготовленого на замовлення ОСОБА_2 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 – квартири загальною площею 56,50 м2, розташована на 4-му поверсі 8-ми поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 станом на 27.01.2017 опосередкова вартість об`єкта оцінки, становить 491 324 грн 00 коп.; ринкова вартість об`єкта оцінки (без ремонту) станом на 17 квітня 2019 року без урахування ПДВ становить 630 000 грн 00коп; ринкова вартість об`єкта оцінки (з ремонтом) станом на 17 квітня 2019 року без урахування ПДВ становить 832 100 грн 00коп (а.с. 122-206 т.1) .

В матеріалах справи міститься копія розписки від 17.03.2015 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_8 одержала у борг від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 300 000 грн для придбання квартири у м. Харкові (а.с. 113 т. 2). 

Судом першої інстанції були допитані свідки, які надали пояснення щодо подій, які відбулися 08.02.2016 року.
       
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Підстав відступити від зазначених висновків не встановлено.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що  ОСОБА_2 надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира є його особистою власністю.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 08.02.2016 року продав ОСОБА_5 належну йому квартиру АДРЕСА_3 згідно договору купівлі-продажу квартири за 400 000 грн. (а.с. 78 т. 1).

В той же день 08.02.2016 року відповідач ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Харківжитлобуд-1» договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ160208-5-1, за умовами якого ТОВ «Харківжитлобуд-1» зобов`язався передати цінні папери у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 сплатити за них грошову суму у розмірі 502 380 грн (а.с. 85-86 т. 1).

Згідно з актом прийому - передачі від 13.01.2017 року ПАТ «Трест Житлобуд-1» передав, а ОСОБА_2 прийняв 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_5 ). Загальна вартість квартири становить 279 638,00 грн (а.с. 169 т.1). 

Отже, судова колегія вважає, що відповідач за отримані кошти від продажу належної йому квартири придбав спірну квартиру, оскільки  в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що сторони мали грошові кошти для придбання спірної квартири, крім тих, які  ОСОБА_2 отримав від продажу своєї квартири.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ремонт квартири, придбання техніки та меблів здійснювалися за кошти позивача. На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 надала товарні чеки, накладні, квитанції, договори купівлі-продажу побутової техніки.

Однак, надані докази не вказують на те, що кошти, які були витрачені на зазначені потреби, належали виключно ОСОБА_1 . Крім того, зазначені питання не є предметом спору, оскільки ОСОБА_1 не заявляла вимог про поділ іншого майна подружжя, а також не просила суд визнати спірну квартиру об`єктом спільної власності подружжя через те, що зазначене майно було значно поліпшене в результаті спільної праці членів сім`ї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2   – задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року – скасувати. 

У задоволенні позову  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя - відмовити. 

Зустрічний позов  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1  про визнання права власності -  задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру загальною площею 56,50 м2, житловою 31,00 м2, розташованої на 4-му поверсі 8-ми поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                 С.С. Кругова

Судді                                                                         О.В. Маміна

                                                                       Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 5 березня 2021 року