ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/613/20
Головуючий у першій інстанції – Слісар А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/356/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:
головуючого:  судді Бечка Є.М.,
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
дата та місце ухвалення судом першої інстанції рішення – 11 грудня 2020 року м.Мена,
                                       В С Т А Н О В И В:
У травня 2020 року ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 46988 грн 30 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 2102 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 24 січня 2017 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АК/1370314, забезпечений транспорт ВАЗ-21099, д.р.н. НОМЕР_1 .
07 грудня 2017 року о 20 год. 30 хв. в м. Мена по вул.Шевченка сталася ДТП, за участю транспортного засобу ВАЗ-21099, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу ВАЗ-2108, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Фольксваген, д.р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної ДТП з вини відповідача було пошкоджено транспортні засоби ВАЗ-2108, д.р.н. НОМЕР_2 та Фольксваген, д.р.н. НОМЕР_4 . Винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, визнано ОСОБА_1 , що підтверджується постановами Менського районного суду Чернігівської області у справах №738/449/18 від 23 квітня 2018 року та №738/447/18 від 23 квітня 2018 року. 
За умовами Полісу ОСЦПВВНТЗ №АК/1370314, на підставі страхового акту №170000138600 від 02 травня 2018 року, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб ВАЗ-2108, д.р.н. НОМЕР_2 , складає 30390 грн., а згідно страхового акту №170000137989 від 25 квітня 2018 року, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб Фольксваген, д.р.н. НОМЕР_4 , складав 16598 грн 30 коп. 
Відповідно до умов договору страхування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила страхове відшкодування за ремонт пошкоджених транспортних засобів, що підтверджується платіжними дорученнями №ЗР031602 від 03 травня 2018 року та №ЗР030395 від 26 квітня 2018 року. Загальна сума виплати страхового відшкодування за пошкодження вказаних автомобілів становить 46988 грн 30 коп., які позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року позов ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 46988 грн 30 коп. витрат в порядку регресу, пов`язані з виплатою страхового відшкодування та 2102 грн судового збору.
Суд першої інстанції виходив з того, що хоча ОСОБА_1 , не було притягнено до адміністративної відповідальності  через закінчення строків притягнення як за ст.124 КУпАП, так і за ч.1 ст.130 КУпАП, однак, він під час вчинення вказаної ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння (2,08%) та у судовому засіданні не заперечував що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тому на підставі п.«в» ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право на регресну вимогу до нього. Крім того, судом перевірені доводи ОСОБА_1 , про те що зіткнення сталося на полосі його руху, а не на полосі руху автомобіля ВАЗ 2108 під керуванням ОСОБА_3 та відхилив дані доводи у зв`язку з безпідставністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням представник ОСОБА_1 – адвокат Дворніченко М.М. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на необґрунтованість, незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким залишити без задоволення позов ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не було визнано винним у вчиненні ДТП та керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, суд закрив провадження в справах за закінченням строку накладення адміністративного стягнення, тобто вина не доведена. Сторона відповідача посилається на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 19 червня 2019 року у справі №927/120/18, в якій зазначено, що постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності може бути належним доказом вини лише у разі, якщо в такій постанові чітко встановлено та визнано доведеним як факт скоєння адміністративного правопорушення. Тобто постанова Менського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року не може бути та не являється доказом вини ОСОБА_1 . 
Також представник відповідача не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо посилань на схему місця ДТП від 07 грудня 2017 року, як на доведення вини ОСОБА_1 , оскільки дана схема складена з порушенням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Вказує, що схема підписана особами, які не були учасниками ДТП, не зазначено серія та номер протоколу про адміністративне правопорушення до якого додається дана схема. Зазначає, що виходячи з замірів відображених на схемі відстань від переднього правого колеса автомобіля ВАЗ-2108, які знаходяться на одній перпендикулярній лінії по відношенню до проїжджої частини складає 9,1 м – 3,7 м – 4,9 м = 0,2, в той час, як відстань між правим та лівим передніми колесами даного автомобіля складає 1,4 м, а як наслідок, відстань між прави переднім колесом та лівим переднім крилом складає більше на декілька десятків сантиметрів і в будь-якому випадку не може становити 0,5 м.
Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що транспортний засіб ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 був забезпечений на території України з 25 січня 2017 року по 24 січня 2019 року у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується копією полісу №АК/1370314 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 січня 2017 року (а.с.4).
07 грудня 2017 року о 19 год. 50 хв. в м.Мена по вул.Шевченка сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Фольксваген д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди всі автомобілі отримали механічні пошкодження, що не оспорюється відповідачем.
Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Судом не встановлювалась вина, або відсутність такої при розгляді справи (а.с.5).
Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. У постанові суд встановив, що із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №033204 від 07 грудня 2017 слідує, що ОСОБА_1 07 грудня 2017 року о 20-30 год. у м.Мена по вул.Шевченка керував транспортним засобом марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Іншого судом не встановлено.
Відповідно до страхового акту №170000138600 від 02 травня 2018 року, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було прийнято рішення про виплату ОСОБА_3 (власник автомобіля ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_2 ) суму страхового відшкодування у розмірі 30390 грн (а.с.11) та згідно платіжного доручення № ЗР031602 від 03 травня 2018 року вказані кошти були виплачені (а.с.10).
Відповідно до страхового акту №170000137989 від 25 квітня 2018 року, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було прийнято рішення про виплату ДП «Зернятко» (власник автомобіля Фольксваген д.н.з. НОМЕР_4 ) суму страхового відшкодування у розмірі 16598 грн 30 коп. (а.с.22) та згідно платіжного доручення № ЗР030395 від 26 квітня 2018 року вказані кошти були виплачені (а.с.21).
Відповідачем розмір страхових виплат не оскаржується. 
Також матеріали справи містять схему місця ДТП, яка сталася 07 грудня 2017 року о 20 год. 30 хв.
Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування – страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Аналогічні положення містяться у статті 993 ЦК України.
За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у разі якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» надано роз`яснення, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно - правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
З урахуванням визначених ЦПК України принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу та відповідно до статті 1166 ЦК України саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт не притягнення винної особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності.
Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена не з його вини.
Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 оскільки його не притягнуто до адміністративної відповідальності судовою колегією не приймаються.
Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПКУкраїни).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд апеляційної інстанції дослідивши копії адміністративних матеріалів у справі №738/447/18, у справі №738/449/18 та матеріали кримінального провадження №12018270170000008, надавши їх належну оцінку, зазначає, що судом першої інстанції належним чином перевірені доводи сторін та матеріалів справи та надано їм правильну оцінку з застосуванням норм закону, які підлягали застосуванню.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не було визнано винним у вчиненні ДТП та керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, відхиляються апеляційним судом, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП та не притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння під час ДТП, не спростовує самого факту його сп`яніння під час керування застрахованим транспортним засобом, зважаючи, що надаючи пояснення в суді та при розгляді кримінального провадження №12018270170000008  сам відповідач вказував, що вживав алкоголь. 
Правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 19 червня 2019 року у справі №927/120/18, та на яку посилається відповідач, зроблений за інших фактичних обставин, а тому не підлягає до застосування у справі, що переглядається.
Аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду не впливають, правильності висновків не спростовують.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих стороною позивача при розгляді справи. 
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,
                                    П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:                              Судді: