УХВАЛА

17 лютого 2021 року 
м. Київ

Справа №  909/741/14 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.)
на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020
за позовом Kemokompleks D.O.O., Кемокомплекс, Товариство з обмеженою відповідальністю з торгівлі та послуг
до: 1) Приватного акціонерного товариства "Лукор",
2) Відкритого акціонерного товариства "Оріана",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім",
про визнання права власності на етилен та його витребування,
ВСТАНОВИВ:
30.12.2020  (згідно з поштовими відмітками на конверті) Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.) через суд апеляційної інстанції звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 про закриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.) на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2014.
За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, Kemokompleks D.O.O. Кемокомплекс, Товариство з обмеженою відповідальністю з торгівлі та послуг (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Лукор" (далі - відповідач-1) та Відкритого акціонерного товариства "Оріана" (далі - відповдач-2), в якому просило визнати за позивачем право власності на 785,781 тон етилену та витребувати його у відповідача-1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний етилен належить позивачу на підставі договору про спільне виробництво від 14.10.1999 № 341-юр-2732, укладеного Klockner Chemiehandel GmrbH, від якого перейшло право на етилен до позивача, з ВАТ "Оріана", яке передало на зберігання відповідачу-1.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2014 затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачами, відповідно до умов якої відповідач-2 визнає право власності позивача на предмет спору; етилен перебуває у володінні відповідача-1 та знаходиться в ізотермічному резервуарі зберігання етилену позиція Е-1 відділення розливу етилену і пропілену цеху розливу вуглеводнів, виробництва етилену і поліетилену ТОВ "Карпатнафтохім" за адресою: вул. Промислова, 4, м. Калуш, Івано-Франківська області, 77306; відповідач-1 повертає етилен відповідачу-2; відповідач-2 повертає етилен позивачу.
Предметом затвердженої судом мирової угоди є вирішення питання про визнання права власності та передачі на користь Kemokompleks D.О.О. належних йому 795,781 тон етилену, отриманих відповідачем-2 при переробці давальницької сировини по договору-1 (договору про спільне виробництво від 14.10.99 №341-юр-2732), які відповідачем-2 були передані на зберігання ЗАТ "Лукор", назву якого змінено на ПАТ "Лукор" по договору-2 (договору відповідального зберігання від 01.10.02).
Відповідно до умов мирової угоди, відповідач-2 визнає, що право власності на 795,781 тон етилену належить позивачу та набуто ним на підставі договору, укладеного 20.08.2005 між Kemokompleks D.О.О. та позивачем; вказаний етилен перебував у відповідача-2 та був переданий ним на підставі договору-2 відповідачу-1; на даний час етилен перебуває у володінні відповідача-1 та знаходиться в ізотермічному резервуарі зберігання етилену позиція Е-1 відділення розливу етилену і пропілену цеху розливу вуглеводнів, виробництва етилену і поліетилену ТОВ "Карпатнафтохім" за адресою: вул. Промислова 4, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77306. Відповідач-1, як особа, якій було передано етилен відповідачем-2 по договору-2 та у володінні якої фактично перебуває етилен, повертає етилен відповідачу-2. Відповідач-2, як особа, яка передала етилен відповідачу-1 по договору-2 та зобов`язана на підставі договору-1 повернути етилен позивачу, повертає етилен позивачу. Передача відповідачем-1 етилену відповідачу-2 та подальша передача відповідачем-2 етилену позивачу здійснюватиметься шляхом підписання між відповідачем-1 та відповідачем-2 акта приймання-передачі, за яким відповідач-1 передає етилен відповідачу-2, даний акт приймання-передачі підписується в день затвердження господарським судом цієї мирової угоди; підписання між відповідачем-2 та позивачем акта приймання-передачі, за яким відповідач-2 передає етилен позивачу, даний акт приймання-передачі підписується в день затвердження господарським судом цієї мирової угоди; подальшого транспортування етилену позивачем з місця його перебування.
Не погоджуючись з ухвалою суду Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.), (особа, що не була залучена до участі у справі, є єдиним учасником та володіє корпоративними правами ТОВ "Карпатнафтохім") звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Івано-Франківської області. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.) на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2014. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржуваною ухвалою не порушено право апелянта щодо права розподілу прибутку ТОВ "Карпатнафтохім" як єдиного учасника, при затвердженні мирової угоди питання прав та обов`язків апелянта не вирішувались, а відтак відсутні підстави для залучення апелянта до участі у справі в якості третьої особи та перегляду по суті ухвали про затвердження мирової угоди у справі.
Постановою Верховного Суду від 02.09.2020 касаційну скаргу Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.) задоволено, ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 скасовано, справу направлено до апеляційного суду для продовження розгляду. 
Скасовуючи ухвалу, суд виходив з того, що розглядаючи питання дослідження договору зберігання від 05.09.2014, укладеного між Kemokompleks D.O.O. як поклажодавцем та ТзОВ "Карпатнафтохім" як зберігачем, який було укладено у день прийняття ухвали судом першої інстанції про затвердження мирової угоди між позивачем та відповідачами, що оскаржена у апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції мав дослідити докази, що стосуються фактів, на які посилалися учасники справи, а його висновки про те, що вказаний договір зберігання від 05.09.2014 виходить за межі спору у справі №909/741/14, не ґрунтуються на наведених нормах права. Разом з тим, колегія суддів Верховного Суду погодилась з висновками апеляційного суду про нерелевантність постанови Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №810/4438/16 спірним правовідносинам.
Оскарженою у касаційному порядку ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.) на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2014, оскільки цим судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта не вирішувалися. Апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2014 не порушено права Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.) як його єдиного учасника.
У касаційній скарзі Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.) зазначає про те, що оскаржувана ухвала постановлена апеляційним господарським судом з неправильним застосуванням норм матеріального права (статей 55, 129 Конституції України, статей 328, 397, 936 Цивільного кодексу України) і порушено норми процесуального права (статей 17, 79, 254, 264 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною 1 статті 254 цього Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
З наведеного слідує, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
При цьому, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути правовою підставою щоб вважати, що судове рішення прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.
Так, у постановах Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 09.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 11.07.2018 у справі № 910/2635/17, від 19.06.2018 у справі №904/1192/16 неодноразово зазначено, що судове рішення, оскаржуване не залученою собою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Таким чином ГПК України зобов`язує апеляційний господарський суд з`ясувати обставини наявності або відсутності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі та дослідити, чи вирішено місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням. Відтак, якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 264 ГПК України, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже, немає і суб`єкта апеляційного оскарження.
Зважаючи на те, що скаржником не підтверджено наявності правового зв`язку між ним та оскаржуваним судовим рішенням, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.) - особа, яка не брала участь у справі, - не є належним суб`єктом апеляційного оскарження в розумінні процесуального закону, у зв`язку з чим закрив апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України.
У поданій касаційній скарзі скаржник не навів жодного переконливого доводу щодо помилковості наведених висновків апеляційного господарського суду чи неправильного застосування ним статей 17, 254, 264 ГПК України, оскільки не підтвердив існування будь-якого правового зв`язку із оскаржуваним судовим рішенням у даній справі. 
З огляду на зазначене, доводи викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права під час прийняття оскаржуваної ухвали.
Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими ЄСПЛ у справах "Levages Prestations Services v. France" ("Леваж Престасьон Сервіс проти Франції") та "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" ("Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії"), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Застосовуючи положення статті 1 Першого протоколу щодо категорії осіб, на які поширюється його дія, ЄСПЛ зазначав, що за загальним правилом акціонери компанії, включаючи мажоритарних, не можуть вважатись жертвами порушень прав компанії. Таку позицію Суд виклав у своєму рішенні у справі "Агро-тексім" та інші проти Греції" та підтвердив його у кількох справах щодо України. Так, у справі "Кетко проти України" Суд визнав неприйнятною заяву власника 50% СП ТОВ "Імекс", зважаючи на те, що порушення, на які скаржився заявник, стосувалися саме компанії, а не його особисто.
У справі "Агротек-сім" ЄСПЛ зазначив, що "проникнення за корпоративну завісу" або невзяття до уваги юридичної особистості компанії може бути обґрунтованим тільки за виключних обставин, наприклад, коли абсолютно чітко було встановлено, що компанія не могла звернутись до органів Конвенції через свої органи, встановлені відповідно до її засновницьких документів, або - у разі ліквідації - через ліквідатора".
Разом з тим оцінюючи доводи скаржника у даній справі, судове рішення у якій є об`єктом касаційного перегляду, ТОВ "Карпатнафтохім", єдиним учасником якого є скаржник та він же володіє корпоративними правами, є самостійним учасником справи, його представник був присутній у судових засіданнях суду апеляційної інстанції, і у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави вважати, що ТОВ "Карпатнафтохім" позбавлене можливості звертатися у суд із відповідними процесуальними заявами, скаргами.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.) на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 та відмову у відкритті касаційного провадження на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №909/741/14 за касаційною скаргою Карпати Кемікал Бі.Ві. (KARPATY CHEMICAL B.V.) на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020.
2. Копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                      Г.М. Мачульський

Судді                                                                                Є.В. Краснов

                                                                                          В.Ю. Уркевич