Номер провадження: 22-ц/813/2772/21 
Номер справи місцевого суду: 520/7286/19
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О. М.
розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» - адвоката В. В. Грідіна на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з зазначеною позовною заявою, по якій просив стягнути з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» 66000 грн. страхового відшкодування; пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування відповідно до ч.10ст.256 ЦПК України, а також моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем укладено договори страхування цивільної відповідальності на випадок ДТП. 26.04.2016 року сталася ДТП, винним в якій в установленому порядку визнано ОСОБА_1 . Потерпіла особа звернулася з позовом до ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.11.2018р. в справі 520/3275/17 стягнуто з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 89304,97 грн. Відшкодувавши потерпілій особі шкоду, ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» з заявою про виплату страхового відшкодування, в задоволені якої страховиком відмовлено. Вважаючи дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року позовні вимоги  ОСОБА_1 - було задоволено частково, постановлено:
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 66000 грн. страхового відшкодування, пеню у сумі 1966,8 грн. та 2500 грн. у якості компенсації моральної шкоди. 
Рішення суду мотивоване тим, що із настанням страхового випадку, у відповідача виникло грошове зобов`язання зі сплати страхового відшкодування в межах страхової суми, яке було порушено відповідачем. 
Щодо стягнення пені суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки вимога про виплату страхового відшкодування була отримана відповідачем 24.01.2019р., грошове зобов`язання зі сплати страхового відшкодування мало бути виконане ним до 14.02.2019р.
Таким чином починаючи з 15.02.2019р. на 66000 грн. несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання підлягає нарахуванню пеня у розмірі 0,01% за кожний день прострочення.
Також судом першої інстанції задоволено вимоги в частині відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 2500 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

13 січня 2020 року представником Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» - адвокатом В. В. Грідіним було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року, відповідно до якої відповідач просить рішення суду першої інстанції – скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення було допущено неповне з`ясування обставин справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на наступні порушення, допущені судом першої інстанції під час розгляду справи:
-недотримання норм процесуального права, а саме положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки в рамках розгляду цивільної справи №520/3275/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди судом було встановлено факт виконання ТДВ СК «Альфа-Гарант» обов`язку щодо сплати страхового відшкодування; 
-ненадання правової оцінки наступним доводам відповідача:
-виплата страхового відшкодування на користь страхувальника не передбачена діючим законодавством України;
-оскільки виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілій третій особі або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих третіх осіб та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням шкоди (п.36.4. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»);
-не надано правової оцінки доводам Товариства викладеним у відзиві на позовну заяву щодо порядку визначення суми страхового відшкодування;
-помилково зазначено, що ТДВ СК «Домінанта» сплатила 105 213, 77 грн., адже 10.10.2016 року було додатково перераховано ще 2524, 80 грн., а разом 107 738,57 грн.;
-не надано правової оцінки доводам Товариства, викладеним у відзиві на позовну заяву щодо пропуску позивачем річного строку на звернення до Страховика з заявою про страхове відшкодування.
Апелянт вказує, що Товариство вчасно та в повній мірі виконало свої зобов`язання відносно ДТП та виплатило страхове відшкодування потерпілій особі.
Щодо стягнення пені, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог у відповідній частині, адже відповідно до положень ст.26-1 ЗУ ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак, позивач з такими вимогами до страхової компанії не звертався.
25 лютого 2020 року ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому посилаючись на те, що правова позиція скаржника ґрунтується на ігноруванні обов`язків, які останній прийняв на себе у зв`язку з укладенням Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів №12-Р/05-446-00046 від 20.12.2015 року з ОСОБА_1 .
Вказаним договором ТДВ СК «Альфа-Гарант» прийняло на себе обов`язок у разі настання страхового випадку, де розмір завданої шкоди перевищить 50000 грн ліміту відповідальності страховика за Полісом обов`язкового страхування АЕ/6770902, сплатити додаткове страхове відшкодування в межах 100 000 гривень.
Позивач вказує, що скаржник ігнорує той факт, що страхові суми за полісом обов`язкового страхування та за договором добровільного страхування значно перевищують суму виплаченого потерпілій особі відшкодування (84000 гривень) та у сукупності становлять 150000 гривень.
Вказує, що під час розгляду цивільної справи №520/3275/17 суд не оцінював обов`язки ТДВ СК «Альфа-Гарант» перед ОСОБА_1 , оскільки вони не були предметом судового розгляду.
Позивач наголошує, що хибними є доводи апелянта про неможливість виплати страхового відшкодування безпосередньо на користь страхувальника.
Виплата страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику передбачена, як ст. 979 ЦК України, так і п.13.3 договору.
Вважає, що аргументи апелянта щодо невірного визначення судом суми страхового відшкодування повністю спростовуються матеріалами справи, так само як і неврахування франшизи та суми у 2524,8 гривень, що була перерахована потерпілій особі ТДВ СТ «Домінанта».
Щодо твердження про пропуск ОСОБА_1 строку на звернення із заявою про страхове відшкодування, позивач наголошує на тому, що апелянт вчергове посилається на норми, що регулюють відносини обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів який не регулює відносини добровільного страхування.
Сплата ж пені за несвоєчасне виконання зобов`язання із сплати страхового відшкодування прямо передбачена п. 11.5.1 договору добровільного страхування, чому було надано належну оцінку суду.
Позивач також наголошує на правомірності стягнення моральної шкоди з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів».
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
30.01.2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» - адвоката В. В. Грідіна на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.02.2020 року вказану цивільну справу було було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

26.04.2016 року позивач, керуючи автомобілем який відповідно до умов договору страхування є забезпеченим транспортним засобом, на регульованому перехресті вул. Ільфа і Петрова та вул. Ак. Глушка, виконуючи поворот ліворуч на зелений сигнал світлофора не надав перевагу в русі автомобілю SSANG YONG KORANDO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався в прямому зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
20.12.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів поліс АЕ/ 6770902, згідно якого здійснено обов`язкове страхування цивільної відповідальності ОСОБА_1 на випадок ДТП із страховою сумою 50000 грн.
Додатково сторонами укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12-Р/05-446-00046, від тієї ж дати,згідно п. 6.1. якого ліміт відповідальності страховика за ним становить 100000 грн.
Таким чином, позивач застрахував цивільну відповідальність власників наземного транспорту, як по обов`язковому, так і добровільному договору страхування та ліміт відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант» узгоджений полісом обов`язкового страхування АЕ/ 6770902 та договором добровільного страхування №12-Р/05-446-00046 сумарно складає 150000 гривень.
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, та накладено штраф. З вказаної постанови вбачається, що 26.04.2016 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем HONDA CIVIC, реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем SSANG YONG KORANDO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
З витягу з висновку незалежного експерта №5694 від 05.06.2016р. вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля SSANG YONG KORANDO реєстраційний номер НОМЕР_1 складала 196272,36 грн., а вартість матеріального збитку (тобто з урахуванням зносу) склала 168872,14 грн.
З метою виконання ТДВ СК «Альфа-Гарант» претензії щодо відшкодування шкоди (в порядку регресу) ТДВ СТ «Домінанта» на суму 105213,77 грн. страхувальниками було угоду про виконання зобов`язання від 30.03.2017р.
Вказана сума була сплачена ТДВ СТ «Домінанта» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №НТ-15 №0024ОД в зв`язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу SSANG YONG KORANDO, під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 26.04.2016 року з вини ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно договору страхування (поліс) №А-0006770902, сторонами погоджено розмір страхового відшкодування 84000 грн.
На виконання умов зазначеної угоди, ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило на користь ТДВ СТ «Домінанта» 84000 грн.
Потерпіла особа від ДТП звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, про відшкодування 91058,06 грн. матеріальної шкоди.
Під час розгляду справи було призначено судову автотоварознавчої експертизу, за наслідками проведення якої встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля SSANG YONG KORANDO реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 194518,74 грн., а вартість матеріального збитку (тобто з урахуванням зносу) склала 152821,14 грн.
Рішенням суду у цивільній справі №520/3275/17 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 89304,97 грн. матеріальної шкоди, - різницю між 194518,74 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля SSANG YONG KORANDO, встановленої висновком судової експертизи, та 105214,77 грн., що були отримані потерпілою особою в якості страхового відшкодування.
На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, 28.12.2018 року ОСОБА_1 перерахував потерпілій особі 89304,97 грн., про що свідчить квитанція АТ «УКРЕКСІМБАНК» №154698.
11.01.2019р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, залишеною ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» без відповіді.
14.03.2019р. позивачем направлено на адресу відповідача досудову претензію, в якій позивач повторно просить сплатити йому 66000 грн. страхового відшкодування, які розрахував як різницю між страховими сумами за договорами страхування цивільної відповідальності від 20.12.2015р., тобто 150000 грн., та сумою, яку ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» фактично сплатило у зв`язку з настанням страхового випадку – 84000 грн.
Відповідач направив на адресу позивача лист від 29 березня 2019р. про відмову в виплаті страхового відшкодування. В обґрунтування ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» посилалося на рішення Київського районного суду м. Одеси у справі №520/3275/17, зазначивши, що у вказаному рішенні було встановлено, що обов`язок зі сплати страхового відшкодування страховиком було виконано.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду мотивоване тим, що із настанням страхового випадку, у відповідача виникло грошове зобов`язання зі сплати страхового відшкодування в межах страхової суми, яке було порушено відповідачем. 
Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). 
Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»).Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Оскільки відбулася ДТП із застрахованим транспортним засобом, внаслідок якої настала цивільна відповідальність ОСОБА_1 і розмір заподіяної шкоди перевищив ліміт відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування, то мав місце страховий випадок, що передбачений п.4 Договору №12-Р/05-446-00046, укладеного між позивачем та відповідачем.
П. 11.1.5. у разі настання страхового випадку страхувальник має право на отримання страхового відшкодування згідно з умовами цього договору.
Відповідно до п. 13.1. Договору, обов`язковою умовою для здійснення страхового відшкодування за цим Договором є перевищення розміру матеріального збитку над сумою страхового відшкодування, яке сплачується за полісом, за шкоду, заподіяну майну.
Таким чином, оскільки позивач застрахував цивільну відповідальність власників наземного транспорту, як по обов`язковому, так і добровільному договору страхування ліміт відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант» узгоджений полісом обов`язкового страхування АЕ/ 6770902 та договором добровільного страхування №12-Р/05-446-00046 сумарно складає 150000 гривень.
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
З матеріалів справи вбачається, що між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ТДВ СТ «Домінанта» було укладено угоду про виконання зобов`язання від 30.03.2017р. щодо відшкодування шкоди (в порядку регресу) на суму 105213,77 гривень. 
Зазначена сума є сумою матеріального збитку, завданого власнику КТЗ SSANG YONG KORANDO, реєстраційний номер НОМЕР_1 та визначена на підставі Звіту №49-D/20/7.
На виконання умов зазначеної угоди на суму 105213,77 грн., ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило на користь ТДВ СТ «Домінанта» 84000 грн.
Під час розгляду справи за позовом потерпілої особи було призначено судову автотоварознавчої експертизу, за наслідками проведення якої встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля SSANG YONG KORANDO реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 194518,74 грн., а вартість матеріального збитку (тобто з урахуванням зносу) склала 152821,14 грн.
Слід зазначити, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тобто, сума страхового відшкодування, яка виплачена страховиком потерпілій особі, була розрахована з урахуванням фізичного зносу замінених частин на нові, що відповідає положенням статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
П. 13.6. Договору передбачено, що страховик здійснює компенсацію витрат Страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована у разі, коли такі витрати здійснюються за письмової згоди Страховика. Якщо Страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, здійснили такі виплати без попереднього погодження зі Страховиком, Страховик має право відмовити у компенсації таких витрат або зменшити їх розмір з урахуванням вимог законодавства України про порядок відшкодування такої шкоди. 
З п. 13.7. Договору вбачається, що страховик сплачує страхове відшкодування в межах страхової суми (ліміту відповідальності), вказаної у п.6.1. цього Договору, за умови, що шкода заподіяна майну, перевищила ліміт відповідальності за обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа N 6-2808цс15)
Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не має права відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19).
Виходячи із вищезазначеного, доводи апеляційної скарги що виплата страхового відшкодування на користь страхувальника не передбачена діючим законодавством України є помилковими.
Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, стосовно стягнення із відповідача на користь позивача 66 000 грн. заподіяної майнової шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП з вини позивача.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до п.3 ч.1 статті 988 Цивільного кодексу України, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми.
Колегія відхиляючи доводи апеляційної скарги погоджується з висновком суду першої інстанції, що справу за позовом постраждалої особи від ДТП до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, було розглянуто в межах заявлених правових вимог. Оскільки позовні вимоги до ТДВ СК «Альфа-Гарант» не заявлялися, судом було враховано факт здійснення страхового відшкодування, на користь ТДВ СТ «Домінанта» (в порядку регресу), тобто надано правову оцінку певним обставинам.
Згідно п.13.2 Договору добровільного страхування №12-Р/05-446-00046, протягом 15 робочих днів з дня отримання необхідних документів та відомостей про обставини настання страхового випадку, приймає рішення про виплату страхового відшкодування, або про відмову у виплаті. Страхова виплата на користь страхувальника здійснюється протягом 15 днів (п.13.3).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що із настанням страхового випадку, у відповідача виникло грошове зобов`язання зі сплати страхового відшкодування в межах страхової суми, яке було порушено відповідачем, у зв`язку з чим позовна вимога щодо стягнення 66000 гривень страхового відшкодування підлягає задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.
Підстави для скасування рішення суду відсутні.
За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» - адвоката В. В. Грідіна – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 16 лютого 2021 року.
Головуючий:                                                                          О. В. Князюк

Судді:                                                                                         А.П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе