Справа № 343/2428/19 
Провадження № 22-ц/4808/34/21 
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Максюти І.О., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Мельник О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Феденчука Івана Миколайовича на рішення Долинського районного суду, ухвалене суддею Лицур І.М. 17 вересня 2020 року в м. Долина у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі,
в с т а н о в и в:
В листопаді 2019 року ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 червня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди №26/06, відповідно до умов якого він передав  ОСОБА_1  у тимчасове користування опалубку, а остання в свою чергу зобов`язалась заплатити за її оренду. Позивач свої зобов`язання за даним Договором виконав та передав у користування відповідача опалубку, про що свідчить Акт приймання-передачі від 26 червня 2019 року. Однак відповідач свої зобов`язання не виконувала та орендну плату не сплачувала.
Крім того, відповідно до підпункту ж пункту 2.2 вищевказаного Договору оренди ОСОБА_1 повинна була повернути опалубку протягом тридцяти днів після підписання Акту приймання-передачі, який було підписано 26 червня 2019 року. Проте, повернула опалубку лише 3 вересня 2019 року у зв`язку з чим повинна сплатити заборгованість по орендній платі, яка станом на 3 вересня 2019 року становить 87161,63 грн., та неустойку відповідно до пункту 4.1.3 Договору у розмірі 10% вартості опалубки, що становить 46375,11 грн. Просив позов задовольнити та стягнути вищевказану заборгованість.
Рішенням Долинського районного суду від 17 вересня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 87161,63 грн. орендної плати, 46375,11 грн. неустойки, 9000,00 грн. витрат на правову допомогу та 1335,37 грн. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Феденчук І.М. подав апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим.
Так, згідно підпункту ж пункту 2.2 Договору №26/06 про оренду опалубки від 26 червня 2019 року орендар повинен повернути опалубку орендодавцеві протягом тридцяти днів після підписання Акту-приймання передачі за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, про передання ОСОБА_1 орендованої опалубки було складено накладну на переміщення №00000000777 від 26 червня 2019 року, якою передбачається передання ТОВ «Прогрес Д.Ф.» ОСОБА_1 839 одиниць опалубки зі складу на АДРЕСА_1 . Разом з тим, з ТОВ «Прогрес Д.Ф.» апелянт жодного договору не підписувала.
Крім того 16 липня 2019 року усю опалубку ОСОБА_1 повернула на склад, який знаходиться на АДРЕСА_1 . Зокрема, повернення 198 одиниць опалубки було оформлене на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , що підтверджується накладною на переміщення №00000000894 від 16 липня 2019 року. На решту – 641 одиницю мала бути складена накладна на повернення ТОВ «Прогрес Д.Ф.», однак такої ОСОБА_1 не надано. Вказане свідчить про те, що 16 липня 2019 року апелянт повернула в справному стані повну комплектацію опалубки.
Зважаючи на вищенаведені обставини, просить рішення Долинського районного суду від 17 вересня 2020 року скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В судове засідання апеляційного суду представник апелянта – адвокат Феденчук І.М. не з`явився, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, однак така не підкріплена належними доказами поважності причин неявки. В попередньому судовому засіданні підтримав подану ним апеляційну скаргу.
Представник позивача – адвокат Руккас Д.М. в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 червня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендарем) було укладено Договір №26/06 про оренду опалубки, згідно пункту 1.1 якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язався передати орендареві у користування за плату опалубку, перелік якої визначений в акті приймання-передачі, що є невід`ємною частиною цього Договору (а.с. 3-7).
Згідно Акту приймання передачі №1 від 26 червня 2019 року орендодавець передав, а орендар прийняв комплект опалубки у комплектації: кут зовнішній 1500 (1); кут шарнірний ЩШМ 200*1500 Уг (12); щит опалубний ЩКМ 900*1500-С (36); щит опалубний ЩКМ 900*1500 Ун (10); щит опалубний ЩКМ 600*1500-С (17); щит опалубний ЩКМ 500*1500-С (6); щит опалубний ЩКМ 400*1500-С (11); щит опалубний ЩКМ 300*1500-С (8); щит опалубний ЩКМ 200*1200-С (2); ригель 1500 (20); скоба заживна 2158.00.000 (400); гайка опорна (204); SAS-опалубний анкер тип F 15,0 1м (102); стійка монтажна RBGN 5.0 (10). Загальна вартість переданої опалубки становить 463751,10 грн. Вартість оренди за один місяць - 38453,66 грн. (а.с. 8).
Відповідно до копії накладної на переміщення №00000000777 від 26 червня 2019 року ТОВ «Прогрес Д.Ф.» передало ОСОБА_1 із складу по АДРЕСА_2 одиниць опалубки, а саме: кут зовнішній 1500 (1); кут шарнірний ЩШМ 200*1500 Уг (12); щит опалубний ЩКМ 900*1500-С (36); щит опалубний ЩКМ 900*1500 Ун (10); щит опалубний ЩКМ 600*1500-С (17); щит опалубний ЩКМ 500*1500-С (6); щит опалубний ЩКМ 400*1500-С (11); щит опалубний ЩКМ 300*1500-С (8); щит опалубний ЩКМ 200*1200-С (2); ригель 1500 (20); скоба заживна 2158.00.000 (400); гайка опорна (204); SAS-опалубний анкер тип F 15,0 1м (102); стійка монтажна RBGN 5.0 (10) (а.с. 43).
16 липня 2019 року ОСОБА_1 повернула на склад по вул. Стрийська 198 одиниць опалубки: SAS-опалубний анкер тип F 15,0 1м (50); гайка (130); кут шарнірний ЩШМ 200*1500 Уг (3); щит опалубний ЩКМ 400*1500-С (2); щит опалубний ЩКМ 500*1500-С (4); щит опалубний ЩКМ 600*1500-С (9), що підтверджується копією Накладної на переміщення №00000000894 від 16 липня 2019 року (а.с. 44).
Згідно долученої представником позивача копії претензії від 23 вересня 2019 року у ОСОБА_1 за Договором №26/06 від 26 червня 2019 року станом на 23 вересня 2019 року наявна заборгованість по орендній платі у розмірі 87161,63 грн., яку ФОП ОСОБА_2 просив погасити.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано договірних зобов`язань зі сплати орендної плати за користування обладнанням та не повернуто його у встановленому Договором порядку та строки, у зв`язку з чим слід стягнути орендну плату в розмірі 87161,63 грн. та неустойку в розмірі 10% вартості опалубки, що складає 46375,11 грн.
Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитись із таким висновком з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Підпунктами «д» та «ж» пункту 2.2 Договору №26/06 від 26 червня 2019 року, який укладено між сторонами, передбачено обов`язок орендаря своєчасно, у встановлені Договором строки, сплачувати визначену ним плату за користування опалубкою у повному обсязі та вносити заставу; повернути опалубку орендодавцеві протягом тридцяти днів після підписання акту приймання-передачі в справному стані та повній комплектації. В момент повернення складається акт приймання-передачі.
Згідно пункту 3.2 Договору орендна плата починає нараховуватись з дня підписання акту приймання-передачі та нараховується до повернення орендарем комплекту опалубки та підписання сторонами акту приймання-передачі включно.
Пунктом 6.1 та підпунктом «а» пункту 6.4 Договору передбачено, що орендар повинен повернути обладнання в день закінчення строку оренди, зазначеного в акті прийому-передачі, договорі чи іншому двосторонньому документі. Повернення орендарем здійснюється за участю кваліфікованих та уповноважених представників двох сторін, які здійснюють огляд технічного стану обладнання, за результатом якого складають акт технічного стану обладнання. Орендар заздалегідь повідомляє орендодавця про час та дату повернення, але не пізніше, ніж за 1 день до дати повернення обладнання. Орендодавець погоджує із орендарем час та дату передачі обладнання у спосіб визначений сторонами, надсилає повідомлення про готовність прийняти обладнання за участі кваліфікованого представника орендодавця. 
Відповідно до пункту 6.11 Договору підтвердженням факту повернення орендованого майна орендодавцю є відповідним чином складений акт прийому-передачі обладнання. До підписання сторонами такого акту, обладнання вважається таким, що знаходиться в користуванні орендаря та не повернуто орендодавцю.
Пунктами 4.1.2 та 4.1.3 Договору передбачено відповідальність орендаря у випадку втрати опалубки чи неповернення вчасно окремих елементів опалубки або їх пошкодження.
Так, у випадку втрати опалубки, орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві повну вартість втраченої опалубки, передбачену в акті приймання-передачі даного договору та неустойку у розмірі 10% такої вартості. Під втратою опалубки розуміється неповернення опалубки протягом 10 та більше календарних днів з моменту закінчення терміну, передбаченого підпунктом ж пункту 2.2 Договору, або дати підписання акту приймання-передачі, чи пошкодження опалубки з вини орендаря, яке призвело до унеможливлення користування опалубкою в подальшому.
У випадку неповернення вчасно окремих елементів опалубки або їх пошкодження, орендар зобов`язаний протягом 5 днів з дати, зазначеної в підпункті «ж» пункту 2.2 Договору оплатити штрафні санкції згідно пунктів 4.1.2 та 4.1.7, а також орендну плату за період неповернення опалубки або окремих її елементів, що не були повернуті. У цьому випадку орендодавець надсилає орендарю претензію про сплату штрафних санкцій.
У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №924/195/16 та від 11 травня 2018 року у справі №926/2119/17 зроблено правовий висновок про те, що зобов`язання орендаря сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється зі спливом строку дії договору оренди, оскільки таке припинення пов`язане не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта оренди.
З викладеного слідує, що орендар за договором оренди має, зокрема, обов`язок сплачувати орендну плату до моменту повернення орендованого майна за актом прийому-передачі та обов`язок негайно повернути орендоване майно після припинення договору оренди.
Таким чином, враховуючи те, що доказів сплати орендної плати та повернення обладнання у строки, встановлені Договором оренди, відповідачем не надано, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за весь час фактичного користування опалубкою.
При цьому в силу пункту 3.3 даного Договору загальна сума орендної плати становить вартість оренди за один календарний день помножену на фактичну кількість календарних днів оренди. Вартість оренди опалубки вказана в актах приймання-передачі.
Оскільки в Акті приймання-передачі №1 від 26 червня 2019 року встановлено ціну оренди за один місяць у розмірі 38453,66 грн., ціна за один день користування опалубкою становить 1281,78 грн. (38453,66/30). А заборгованість по орендній платі за період з 26 червня 2019 року по 3 вересня 2019 року становить 87161,63 грн. (1281,78*68).
Посилання апелянта на те, що 16 липня 2019 року вона повернула в справному стані повну комплектацію опалубки не приймаються апеляційним судом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази повернення орендованого майна шляхом підписання акту приймання-передачі про повернення майна, обов`язок по складанню якого пунктом 6.11 Договору покладено на відповідача.
Разом з тим, стягуючи неустойку у розмірі 46375,11 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що пунктом 4.1.3 Договору, яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги у цій частині, передбачено надсилання орендодавцем орендарю претензії про сплату штрафних санкцій.
Матеріали справи не містять доказів надсилання такої претензії відповідачу, а долучена до апеляційної скарги копія претензії від 23 вересня 2019 року не містить вимоги про сплату неустойки у розмірі 10% вартості опалубки, а стосується орендної плати. Крім того, така не подавалась як доказ до суду першої інстанції.
З огляду на викладене апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частини першої, пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частини першої, десятої зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в сумі 871,62 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.
При цьому з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 695,62 грн. судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до відхиленої частини його позовних вимог.
Враховуючи положення частини десятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 різницю між сумою, яку їй слід сплатити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за подання позовної заяви, та сумою, яку фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 слід сплатити на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, у розмірі 176,00 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.
Так, частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції представником позивача – адвокатом Руккасом Д.М. надано ордер на надання правової допомоги серії ВС №1008137 від 20 листопада 2019 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, Акт про прийняття-передачі наданих послуг від 6 лютого 2020 року та від 20 липня 2020 року., квитанції прибуткового касового ордеру від 6 лютого 2020 року та від 24 липня 2020 року, із яких вбачається, що ФОП ОСОБА_2 сплачено адвокату Руккасу Д.М. 9000,00 грн. за надання правничої допомоги у справі в суді першої інстанції (а.с. 12, 13, 96, 97, 110).
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 2 липня 2020 року в справі №362/3912/18, від 31 липня 2020 року у справі №301/2534/16-ц, додатковій постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року в справі №734/2313/17.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
З Акту про прийняття-передачу наданих послуг від 20 липня 2020 року вбачається, що у розрахунок включено участь адвоката у судовому засіданні, яке призначене на 11:00 год. 28 лютого 2020 року вартістю 1000,00 грн. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в судове засідання 28 лютого 2020 року сторони не з`явились, що підтверджується Довідкою Долинського районного суду (а.с. 96-55).
Таким чином матеріалами справи підтверджено понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 8000,00 грн., які пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню в сумі 5221,73 грн.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.
За приписами пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381–384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Феденчука Івана Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Долинського районного суду від 17 вересня 2020 року в частині стягнення неустойки, витрат на професійну правничу допомогу та судового збору скасувати, ухвалити нове.
В задоволенні позовної вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 неустойки у розмірі 46375,11 грн. – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) 5221 (п`ять тисяч двісті двадцять одну) грн. 73 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) 176 (сто сімдесят шість) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.О. Максюта
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.