Постанова
Іменем України
 
03 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 711/6158/17
провадження № 61-21729св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,         Стрільчука В. А., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Міністерство освіти і науки України, Черкаський державний технологічний університет,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від      19 квітня 2019 року у складі судді Степаненка О. М., та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Вініченка Б. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина
Короткий зміст вимог
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом просивши: визнати наказ Міністерства освіти і науки України № 313-к від 26 червня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 » незаконним; поновити її на посаді ректора Черкаського державного технологічного університету з 28 червня 2017 року на умовах контракту №І-110 від 16 травня 2014 року; стягнути з Черкаського державного технологічного університету (далі - ЧДТУ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 червня 2017 року по день постановлення судового рішення по даній справі; стягнути з Міністерства освіти і науки України (далі - МОН України) на її користь відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн.
Позов обґрунтований тим, що 16 травня 2014 року між ОСОБА_1 та МОН України укладено контракт №І-110, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду ректора ЧДТУ на строк п`ять років, з 19 травня 2014 року по 19 травня 2019 року.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року скасовано наказ МОН України № 253-к «Про дострокове розірвання контракту з ректором Черкаського державного технологічного університету ОСОБА_1» та поновлено ОСОБА_1 на посаді ректора ЧДТУ на умовах контракту № І-110 від       16 травня 2014 року.
22 червня 2017 року МОН України видано наказ № 295-к «Про поновлення на посаді ректора ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 поновлено на посаді ректора ЧДТУ на умовах контракту № І-110 від 16 травня 2014 року. З вищеназваним наказом      ОСОБА_1 ознайомлена 23 червня 2017 року.
26 червня 2017 року МОН України видано оскаржуваний наказ № 313-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким достроково розірвано контракт №I-110 від 16 травня 2014 року та звільнено ОСОБА_1 з посади ректора ЧДТУ з 27 червня 2017 року. Позивач вважає відповідний наказ МОН України незаконним, оскільки при його видачі було допущено порушення Закону України «Про вищу освіту», КЗпП України та Статуту ЧДТУ. Наказ про її звільнення з посади ректора був виданий за відсутності підстав для дострокового розірвання з нею контракту, визначених Законом України «Про вищу освіту» та Статутом ЧДТУ. Відповідно до абзацу 11 частини третьої статті 42 Закону України «Про вищу освіту» та пункту 5.2.7.1 статуту ЧДТУ ректор може бути звільнений з посади, в тому числі у зв`язку з прийняттям органом громадського самоврядування (конференцією трудового колективу) рішення про його відкликання з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту та умов контракту. Однак, на думку позивача, оскаржуваний наказ не містить відомостей про те, у чому полягає порушення нею, як ректором ЧДТУ, законодавства про працю чи статуту ЧДТУ, а також в ньому не зазначено які конкретно пункти контракту № І-110 від 16 травня 2014 року були нею порушені. Також зазначає, що в день винесення наказу вона хворіла. Позивач вважає, що відповідний наказ виданий МОН України за відсутності підстав для дострокового розірвання контракту № І-110 від 16 травня 2014 року та відповідно допущено порушення процедури її звільнення, а також неправильно застосовано пункт 8 статті 36 КЗпП України. Разом із цим, у зв`язку із незаконним звільнення вона має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також на стягнення завданої їй незаконними діями МОН України моральної шкоди.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача на підставі пункту 8 статті 38 КЗпП України (з підстав, передбачених контрактом) проведено відповідачем з дотриманням відповідних норм трудового законодавства і протилежного позивачем не доведено. При цьому, оскільки звільнення позивача є законним, судом також встановлено і відсутність підстав для стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2019 року залишено без змін.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки при розгляді справи не було встановлено порушення вимог КЗпП України при звільненні позивача, а її звільнення відбулося з урахуванням її контракту від № І-110 від 16 травня         2014 року. При цьому, відсутні і правові підстави для задоволення похідних позовних вимог про стягнення заробітної плати та моральної шкоди.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
04 грудня 2019 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Придніпровського районого суду          м. Черкаси від 19 квітня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від  28 жовтня 2019 року, в якій просили суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення про задоволення її позову. 
Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 .
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року справу № 711/6158/17 призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що відповідно до законодавства України та положень статуту ЧДТУ, звільнення ректора із займаної посади за контрактом може мати місце лише у випадках, визначених законодавством про працю, за порушення статуту та умов контракту, однак відповідних порушень встановлено не було. Разом із цим, судами не було належним чином досліджено докази у справі, оскільки при звільненні було порушено її трудові права та вимоги законодавства України про працю, в тому числі і Конвенцію Міжнародної організації праці № 158 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року). 
Позиції інших учасників 
16 січня 2020 року представником МОН України - Крилевець М. С. , надіслано засобами поштового зв`язку відзив на касаційну скаргу, в якому вона зазначає про законність та обгрунтованість оскаржуваних судових рішень. Вказує, зокрема, що звільнення позивача відбулося на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України, тобто з дотриманням вимог, визначених трудовим контрактом. При цьому, перебування позивача на час звільнення на лікарняному не вказує про її неправомірне звільнення, оскільки відповідні вимоги статті 40 КЗпП України не застосовуються до спірних правовідносин.
22 січня 2020 року представник ЧДТУ - Весеньов Є. В., надіслав засобами поштового зв`язку відзив на касаційну скаргу. Разом із цим, в ухвалі суду від 19 грудня 2019 року про відкриття касаційного провадження у справі встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 20 січня 2020 року. Однак, поданий відзив на касаційну скаргу надісланий до суду з пропуском цього строку та не містить клопотання про поновлення строку на його подання, у зв`язку із чим, в силу вимог статті 126 та частини першої статті 395 ЦПК України, цей відзив слід залишити без розгляду.
Фактичні обставини, встановлені судами 
16 травня 2014 року між МОН України і ОСОБА_1 укладено контракт № І-110, відповідно до якого позивач призначена на посаду ректора ЧДТУ на строк п`ять років, з 19 травня 2014 року по 19 травня 2019 року.
Наказом МОН України від 18 червня 2015 року № 253-к контракт із ОСОБА_1 достроково розірвано і вона була звільнена з посади на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року  ОСОБА_1 поновлена на роботі, на посаді ректора ЧДТУ.
22 червня 2017 року наказом МОН України № 295-к скасовано наказ МОН України від 18 червня 2015 року про дострокове розірвання контракту ОСОБА_1 була поновлена на посаді ректора ЧДТУ.
23 червня 2017 року відбулася позачергова конференція трудового колективу ЧДТУ, на якій було прийнято рішення про відкликання з посади ректора ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення експертно-кадрової комісії з розгляду питань діяльності керівників вищих навчальних закладів, установ та організацій, які належать до сфери управління МОН України від 26 червня 2017 року рекомендовано державному секретарю МОН України достроково розірвати контракт із ОСОБА_1 та звільнити з посади ректора відповідно до частини третьої статті 42 Закону України «Про вищу освіту» та пункту 8 статті 36 КЗпП України.
Наказом МОН України від 26 червня 2017 року № 313-к достроково розірвано контракт від 16 травня 2014 року №І-110 та звільнено ОСОБА_1 з посади ректора ЧДТУ з 27 червня  2017 року відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України.
Рішенням Придніпровського районного суду від 20 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13 червня 2018 року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до Організаційного комітету ЧДТУ про визнання незаконним рішення Вченої ради Черкаського державного технологічного університету і рішення Конференції трудового колективу Черкаського державного технологічного університету від 23 червня 2017 року про відкликання її з посади ректора цього університету.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України працівник може бути звільнений з роботи з підстав, передбачених контрактом.
Згідно частини третьої статті 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
У підпункті 1 пункту 30 контракту, укладеного між МОН України та ОСОБА_1   передбачено, що з ініціативи міністерства керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт достроково розірваний за обставин, передбачених законодавством, а також у зв`язку із прийняттям рішення про його відкликання з посади вищим колегіальним органом громадського самоврядування вищого колегіального навчального закладу ІІІ-ІV рівнів акредитації, що обрав його на посаду.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про вищу освіту» вищим колегіальним органом громадського самоврядування вищого навчального закладу є загальні збори (конференція) трудового колективу, включаючи виборних представників з числі студентів (курсантів).
Згідно пункту 4.1. статуту ЧДТУ вищим колегіальним органом громадського самоврядування університету є Конференція трудового колективу Університету, включаючи виборних представників з числа осіб, що навчаються в Університеті.
Як обгрунтовано встановлено судами, звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог її трудового контракту, статуту ЧДТУ та Закону України «Про вищу освіту».
У зв`язку із цим, відповідні доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не заслуговують на увагу та в цілому є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку і його висновки суду є достатньо аргументованими. У зв`язку із цим Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, і при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Щодо звільнення позивачки у період її тимчасової непрацездатності
Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що  відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 Кодексу закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що  поширюються на усі трудові правовідносини.
Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних вимог закону не звернули уваги на те, що оскільки позивачка звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, а суди встановили факт законності цього звільнення, тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для її поновлення на роботі. 
Проте наслідки порушення гарантії, визначеної у частині третій статті 40 КЗпП України, у цьому випадку слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивачки, а саме: визнати датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності. У день її звільнення 27 червня 2017 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, останній день її тимчасової непрацездатності - 04 серпня 2017 року, а наступний робочий день - 07 серпня       2017 року, тому датою припинення трудових відносин є 07 серпня 2017 року. 
Щодо стягнення середнього заробітку та моральної шкоди
Згідно статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового правопорушення зі сторони роботодавця, оскільки причинами того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є тимчасова непрацездатність, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця.
Ураховуючи викладене, зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, який виник внаслідок певних незаконних дій роботодавця, що має наслідком виплату працівнику середнього заробітку, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У випадку зміни дати звільнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу не виплачується, а працівникові за період тимчасової непрацездатності може бути виплачена відповідна допомога згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Також слід зазначити, що враховуючи встановлені обставини у цій справі, позивачем не доведено підстав для стягнення на його користь моральної шкоди.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткова перевірка чи оцінка доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Щодо судових витрат 
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги  ОСОБА_1 частково, скасування оскаржуваних судових рішень та часткове задоволення позовних вимог, в частині оскарження наказу про звільнення, які пред`явлені до МОН України, а позивачка відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. 
Таким чином, саме з відповідача МОН України на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до задоволених вимог, що підлягав сплаті позивачкою за подачу позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 2 880,00 грн.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 квітня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Черкаського державного технологічного університету про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, задовольнити частково. 
Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади ректора Черкаського державного технологічного університету відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, з 27 червня 2017 року на 07 серпня 2017 року.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути із Міністерства освіти і науки на користь держави судовий збір за розгляд справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 2 880,00 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   І. М. Фаловська
 
Судді:                                                                                                В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                          С. О. Карпенко
                                                                                                          
                                                                                                           С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                          В. А. Стрільчук