УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 466/7304/13-ц
провадження № 61-3824ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І. розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , в частині оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року щодо видачи дубліката виконавчого листа у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа,
ВСТАНОВИВ:
22 квітня 2020 року адвокат Пащук А. І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду      з заявою, в якій просить поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 466/7304/13-ц виданий 20 травня 2015 року про стягнення солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 12 400,48 грн та видати дублікат виконавчого листа.
Заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2014 року у справі № 466/7304/13-ц стягнено солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 12 400,48 грн.Рішення суду не оскаржувалось, набрало законної сили і на виконання рішення суду видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області. Проте даний виконавчий лист повернуто без виконання 29 грудня 2016 року, у зв`язку із відсутністю майна. З 16 квітня 2015 року боржник дану суму коштів не сплатила та свідомо ухиляється від виконання рішення суду, при цьому мала можливість його виконати, оскільки по іншому виконавчому провадженні боржник отримала кошти в сумі 263 191,34 грн, доказом цього є відповідна постанова про закінчення виконавчого провадження. У березні 2020 року на адвокатський запит виконавча служба надіслала копії виконавчого провадження. Вказує, що ОСОБА_1 від Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області не отримувала ні постанову про повернення виконавчого документа без виконання, так і не отримувала оригінал виконавчого листа.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 23 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа                     № 466/7304/13-ц виданого 20 травня 2015 року про стягнення солідарно із                     ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду                          у розмірі 12 400,48 грн. Видано дублікат виконавчого листа № 466/7304/13-ц, виданий 20 травня 2015 року.
Суд першої інстанції, виходив з того що рішення суду не виконано. Дійшов висновку щодо поновлення строку пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання і видачу дубліката виконавчого листа.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.
Постановою Львівського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа  відмовлено.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвала суду першої інстанції постановлена                       з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник не обґрунтувала поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. ОСОБА_1 отримала постанову про повернення оригіналу виконавчого листа та виконавчий лист, які надіслані у січні               2017 року рекомендованим листом, отримання якого ОСОБА_1 заперечує. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив 29 грудня 2019 року, заяву подано 22 квітня 2020 року тобто з пропуском строку пред`явлення до виконання. Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 знаючи про невиконане судове рішення, протягом тривалого часу не скористалась своїм правом на ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, не зверталась із заявою про видачу дубліката виконавчого листа. 
04 березня 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду не виконано. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений з поважних причин, ОСОБА_1 оригінал виконавчого листа не отримувала. Список рекомендованих повідомлень отриманий із пошти є сумнівним. Не отримавши постанову про повернення виконавчого листа і оригінал виконавчого листа одразу звернулися до суду із заявою про поновлення строку.
Посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня                  2020 року у справі № 2-12454/10, від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Судами встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Львова                        від 24 грудня 2014 року у справі № 466/7304/13-ц, яке набрало законної сили стягнено з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду                             у розмірі 12 400,48 грн. Вказаний виконавчий лист було пред`явлено ОСОБА_1 на виконання до виконавчої служби. Постановою державного виконавця Миколаївського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 07 червня 2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом у справі № 466/7304/13-ц. Постановою державного виконавця від 29 грудня 2016 року виконавчий лист повернуто стягувачу. Із списку згрупованих рекомендаційних відправлень Миколаївського РВ ДВС ГТУЮ                      у Львівській області така постанова про повернення виконавчого листа та виконавчий лист надіслані ОСОБА_1 , 05 січня 2017 року рекомендованим листом, отримання якого заперечується ОСОБА_1 . 
Відповідно до статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 2-1053/10 (провадження                          № 61-18169св18) зроблено висновок про те, що «оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що трирічний строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився 29 грудня 2019 року, і відмовивши                   у його поновленні, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа, оскільки з такою заявою стягувач звернулась після спливу зазначеного строку, що унеможливлює її задоволення. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від                         19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення,                          у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року щодо видачи дубліката виконавчого листа належить відмовити.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , в частині оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року щодо видачи дубліката виконавчого листа у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
                                                                                                                      Н. О. Антоненко
В. І. Крат