Дата документу 25.03.2021 Справа № 336/7085/14-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/1226/21                        Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Є.У.№  336/7085/14ц                         Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий:         Кочеткова І.В.,
судді:                 Дашковська А.В.,
                        Кримська О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за  заявою ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року, якою заяву повернуто заявникові у справі,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення ухвали суду від 30 жовтня 2019 року про поворот виконання рішення суду. Зазначав, що ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року його зобов`язано за власний рахунок вчинити дії, спрямовані на повернення до первісного стану будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорту від 17.10.2013, а саме: закласти двірний отвір з кімнати 2-4 в кімнату 1-2; пробити двірний отвір з кімнати 1-2 до кімнати 1-5. 
Право власності на Ѕ частку будинку він набув 07.11.2019 за договором дарування, технічного паспорту від 17.10.2013 він не мав. Стороною у спорі, який розглядався судами з 2014 року він не був, про обставини, що досліджувалися судами і про стан будинку, який існував у 2013 році, не обізнаний. Посилаючись на вказані обставини, просив роз`яснити ухвалу суду від 30 жовтня 2019 року про поворот виконання рішення суду.
Ухвалою Шевченківського районного суду від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у роз`ясненні судового рішення.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року скасована, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 06 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано ОСОБА_1 п`ятиденний строк для усунення недоліків заяви.
Судове рішення мотивовано тим, що в заяві ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення не зазначені сторони, які мають приймати участь у розгляді справи, а також державного виконавця, в провадженні якого перебуває судове рішення, яке потребує роз`яснення. Крім того, заявникові необхідно надати копії заяв та документів відповідно до кількості сторін, які приймають участь у справі. 
На виконання ухвали суду 20 січня 2021 року ОСОБА_1 надав уточнену заяву про роз`яснення рішення суду, в якій зазначив учасників справи, у тому числі і державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду повернуто заявникові без розгляду.
Судове рішення мотивовано тим, що до заяви про роз`яснення судового рішення не додані докази її надіслання іншим учасникам справи. 
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції. 
Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження з апеляційною скаргою отримані сторонами у справі і державним виконавцем 09.03.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (т.5, а.с.182-186).
Відзив на апеляційну скаргу від учасників виконавчого провадження не надходив, проте це не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 14 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.
Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що останнім не виконані вимоги ч.2 ст.183 ЦПК України щодо надання доказів направлення її копії всім учасникам виконавчого провадження. 
Проте, суд першої інстанції не врахував, що заява ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення вже була предметом судового розгляду, за результатами якого ухвалою суду першої інстанції від 16 жовтня 2020 року заявникові було відмовлено у роз`ясненні судового рішення.
Отже, прийнявши у жовтні 2020 року заяву до розгляду, суд першої інстанції фактично визнав її такою, що за формою і змістом відповідає вимогам ст.183 ЦПК України, а тому залишення такої заяви без руху і повернення заявникові у січні 2021року після скасування судом апеляційної інстанції ухвали суду першої інстанції про відмову у роз`ясненні судового рішення, не узгоджується з нормами ст.ст.2,11, 271 ЦПК України. 
Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в своїй ухвалі від 06 січня 2021 року він не роз`яснив положення ч.2 ст. 183 ЦПК України, а вимагав від заявника надати копії заяви відповідно до кількості учасників справи. В такому випадку дії суду першої інстанції є непослідовними і суперечливими.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом, до якого входить виходячи з мети цивільного судочинства – строк виконання рішення суду.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).
Така правова позиція висловлена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 488/3753/17-ц (провадження № 61-17011сво19).
За таких обставин в порядку ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити
Ухвалу Шевченківського районного суду  м. Запоріжжя від  25 січня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська
О.М. Кримська