КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Хрипун С.В.
Єдиний унікальний номер справи № 369/569/21
Апеляційне провадження № 33/824/1438/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 березня 2021 року                                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ  Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Гуркіна Євгена Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
На вказану постанову адвокат Гуркін Є.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд всебічно не дослідив матеріали справи, не встановив, чи було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці. Вказує, що суд не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Стверджує, що в діях ОСОБА_1 був відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 130 КУпАП. Посилається на те, що у матеріалах справи відсутні докази керування особою, що притягується до відповідальності, транспортним засобом та, відповідно, зупинення транспортного засобу працівниками поліції, а протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків та запис з нагрудної камери поліцейського не є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення.
В судове засідання з`явився захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвокат Гуркін Є.В.   ОСОБА_1 І.В. у засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлений.
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як видно із матеріалів справи, 10.01.2021 приблизно о 08 годині 45 хвилин водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Mitsubishi Colt, номерний знак НОМЕР_2 , на вул. Столична 1А в с. Гореничі, Києво-Святошинський район, Київська область, з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, блідий колір обличчя, сухість в порожнині рота), на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Захисник водія ОСОБА_1 адвокат Гуркін Є.В. під час розгляду справи у суді першої інстанції, заперечуючи вину водія у вчиненні порушення, пояснив, що об`єктивною стороною правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП є керування особою транспортним засобом в стані сп`яніння. Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. В матеріалах справи немає доказів, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, відповідно до рапорту працівника поліції водій ОСОБА_1 був зупинений за порушення ПДР, але в матеріалах справи відсутні постанова чи протокол, які складені на водія ОСОБА_1 за порушення ПДР. На відео не видно коли зупинили транспортний засіб ОСОБА_1 , чи він рухався. Сам відеозапис містить тільки одну хвилину відео, а повинен вестися безперервно, поліцейські увімкнули відео коли їм заманулося. Поліція перевищила свої повноваження, змусивши водія ОСОБА_1 плювати, щоб показати, що в нього нема сухості в роті. Водію ОСОБА_1 не запропонували огляд на місці, чим порушили ст. 266 КУпАП. Показання свідків записані на бланку, особи свідків не встановлювалися, записані з їх слів, що наводить на сумнів, чи попереджені свідки про відповідальність за надання неправдивих показів.
Аналогічні пояснення адвокат Гуркін Є.В. надав апеляційному суду в судовому засіданні.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Всебічно дослідивши навні у матеріалах справи докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 328245 від 10.01.2021 року щодо ОСОБА_1 ; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.01.2021 року; пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 10.01.2021 року, відповідно яких в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому Законом порядку пройти огляд для визначення стану сп`яніння у лікаря - нарколога в закладі охорони здоров`я; розписка ОСОБА_5 від 10.01.2021 року, який бере на себе зобов`язання доставити транспортний засіб ОСОБА_1 за місцем його проживання; диск з відеозаписом, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився їхати з поліцейським до медичного закладу для проходження огляду для встановлення стану наркотичного сп`яніння; суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним за статтею 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Суд правильно не взяв до уваги пояснення адвоката Гуркіна Є.В. про те, що ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд на місці за допомогою приладу Драгер, оскільки відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачає, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Інструкція, затверджена наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачає, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Суд також не  врахував пояснення ОСОБА_1 та його захисника про те, що ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується результатами дослідження медичного закладу, бо водій ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що, посилаючись на результати дослідження медичного закладу як на доказ невинуватості ОСОБА_1 , адвокат Гуркін Є.В. не надав суду жодного доказу, що підтверджує факт проведення такого дослідження.
Апеляційний суд також погоджується із висновками суду першої інстанції про посилання ОСОБА_1 та його адвоката на те, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не доведено, оскільки сам ОСОБА_1 у суді першої інстанції пояснив, що 10.01.2021 приблизно о 08 годині 45 хвилин після зупинився транспортним засобом Mitsubishi Colt, номерний знак НОМЕР_2 біля магазину на вул. Столична 1А в с. Гореничі, щоб випити кави та далі мав намір їхати на залізничний вокзал.
Посилання апелянта на порушення працівниками поліції процедури складення матеріалів також оцінюються судом критично.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 11 частини першої ст. 23 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно із статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням протокол серії ДПР 18 № 328245 про адміністративне правопорушення від 10.01.2021 р., направлення від 10.01.2021 р., пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 10.01.2021 року, розписку, відеозапис, суд дійшов висновку про їх достовірність і допустимість, а вказані захисником недоліки не є суттєвими і не можуть вплинути на прийняття рішення.
Враховуючи, що матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП не містять недоліки, які б перешкоджали забезпечити дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізувати вимоги ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, суддя дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого в судовому засіданні клопотання захисника та особи щодо закриття провадження у зв`язку із відсутністю складу правопорушення.
Отже, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення за ст. 130 ч. 1 КУпАП на ОСОБА_1 суд врахував, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння є грубим і досить поширеним правопорушенням, обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено, підстав для передачі адміністративних матеріалів відносно нього на розгляд громадській організації, трудовому колективу не встановлено. 
Доводи апеляційної скарги повторюють доводи клопотання про закриття провадження у справі, поданому до суду першої інстанції, належна оцінка їм надана суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області, з якими апеляційний суд погоджується.
Порушень норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови судом не встановлено.
За таких обставин суд доходить висновку, що постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. А відтак, апеляційна скарга адвоката Гуркіна Є.В. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Гуркіна Євгена Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського                   
апеляційного суду                                                                                          М.В. Мережко