22-ц/804/137/21 
                                                                                263/18959/19 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

         17 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
          судді-доповідача Принцевської В.П.
          суддів Лісового О.О., Зайцевої С.А.
          секретар Сидельнікова А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою   Маріупольської міської ради на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко Сергій Валерійович, державний реєстратор Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевич Руслан Вікторович, про закриття розділу у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна, визнання правочину не дійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -        
                                                      ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року представник Маріупольської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Беденко Сергій Валерійович, державний реєстратор Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевич Руслан Вікторович, про закриття розділу у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна, про визнання правочину не дійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Позов мотивований тим, що 25.09.2019 рішенням Маріупольської міської ради №7/45-4435 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 в Центральному районі міста фізичній особі-підприємцю - ОСОБА_1 » відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0018 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування існуючого павільйону торгівлі) по АДРЕСА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та доручено юридичному департаменту міської ради вжити заходи щодо скасування державної реєстрації прав на магазин по АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 15.08.2018 № 3494, зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.08.2018 за № 27501295. На підставі договору купівлі-продажу серія та номер 3494, виданого 15.08.2018, зареєстрованого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В., ОСОБА_1 стала власником магазину, об`єкту житлової нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 02.12.2019 №191113072, реєстр прав власності на нерухоме майно містить активний запис про реєстрацію права власності на магазин, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 3494 від 15.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. Таким чином ОСОБА_1 набула право власності на магазин, об`єкт житлової нерухомості, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена нежитлова будівля належала ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41109396 від 16.05.2018. Спірний договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого є вищевказаний магазин, було укладено 15.08.2018. У договорі купівлі-продажу від 15.08.2018 № 3494 зазначено про те, що ОСОБА_2 магазин, об`єкт житлової нерухомості, належить на підставі п. 41 Постанови Кабінету міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» № 1127 від 25.12.2015, право власності зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.05.2018 № 26159657, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1553252014123. Державний реєстратор повинен перевіряти усі подані документи заявником ( ОСОБА_2 ) в усіх перелічених п.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрах, переконатися у чинності документів, а лише потім проводити реєстраційні дії. Таким чином, державна реєстрація права власності на магазин (об`єкт нежитлової нерухомості), розташований за адресою: АДРЕСА_1 відбулося з порушеннями норм чинного законодавства. Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства 10.10.2019 встановлено, що ОСОБА_1 використовується земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 14,41 кв.м. під розміщення кіоску з продажу тютюнових виробів, на підставі договору купівлі-продажу №3494 від 15.08.2018 без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що є порушенням ст.ст.125, 126, 211 Земельного кодексу України. Таким чином, ОСОБА_2 свідомо замовчувала про обставин, які могли перешкодити укладенню правочину, а саме, про той факт, що на момент укладання правочину 15.08.2018, предметом якого стала нежитлова будівля (магазин), розташований за АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 було підроблено декларацію про об`єкту до експлуатації від 16.11.2012 № ДЦ 14212321366, адреса майну не присвоювалася, земельна ділянка не виділялася та відповідно приховала цей факт, тобто ввела в оману сторону, якій за Договором продала приміщення ( ОСОБА_1 ) та нотаріуса, який реєстрував правочин. Представник позивача просив визнати договір купівлі-продажу від 15.08.2018 зареєстрований в реєстрі за №3494 недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №41109396 від 16.05.2018 та стягнути з відповідачів судовий збір.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16 січня 2020 року по вказаній цивільній справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2020 року закрито провадження по справі. Суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою – підприємцем, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
З вказаною ухвалою не погодився позивач і оскаржив її в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і постановив ухвалу з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати ухвалу суду.
До суду сторони по справі і треті особи не з`явилися, повідомлені про час і місце судового засідання належним чином. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.
Так, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За умовами ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
В статті 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.
   Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
    Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
    Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
     За умовами ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
    Суд не повно з`ясував обставини справи і не звернув увагу на те, що позивач звертається з позовними вимогами про визнання правочину не дійсним, а ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 15.08.2018 року №3493, який оспорюється, виступають як фізичні особи.
                Тобто в цій справі сторонами є юридична особа – позивач і фізичні особи – відповідачі і тому, така справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
                З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду скасувати і направити справу до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області  для продовження розгляду.
                Керуючись ст. 379, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                              ПОСТАНОВИВ:    
              Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради задовольнити.
              Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2020 року скасувати і направити справу до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області  для продовження розгляду. 
   Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді