ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/4899/20 пров. № А/857/1465/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Стельмаха П.П.,  
представника відповідача                                      Паїк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року (прийняте у м. Львові суддею Братичак У.В.; складене у повному обсязі 04 грудня 2020 року) в адміністративній справі № 380/4899/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, 

                                                      В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС у Львівській області) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6291-54У від 06.11.2019 в сумі 26 539,26 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що контролюючий орган на підставі даних інтегрованої картки сформував їй вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2019 року № Ф-6291-54У, відповідно до якої ГУ ДПС у Львівській області вимагає сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 26 539,26 грн. Позивач вважає таку вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню. При цьому зазначає, що в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 вона є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї регулярно нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок зі сплати єдиного внеску нею, як особою, що не здійснює підприємницьку діяльність. 

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Львівській області, вважаючи, що таке прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідає обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є платником єдиного внеску та зобов`язана своєчасно і в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, незалежно від того, чи є вона одночасно найманим працівником. Зазначає, що підставою для формування вимоги стали відомості з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Враховуючи наведене вважає, що податковий орган, виносячи оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки), діяв у межах закону, тому ця вимога є законною та не підлягає скасуванню. Також позивач пропустила строк звернення до суду, що є підставою для залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 29.03.2013 була зареєстрована у Стрийській об`єднаній державній податковій інспекції як фізична особа-підприємець, про що внесено запис № 241700000000006211.
Згідно з повідомленням про проведення реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця 01.06.2020 внесено запис № 24170060003006211 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .
Згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 31.10.2019 заборгованість ОСОБА_1 (РНОКГПП - НОМЕР_1 ) по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) становила 26 539,26 грн. Заборгованість виникла за рахунок несплати єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8448 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2017 році 704 грн), за 2018 рік - 9828,72 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2018 році 819,06 грн), за 2019 рік - 8262,54 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2019 році 918,08 грн).
06.11.2019 ГУ ДПС у Львівській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6291-54У, якою відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зобов`язало ОСОБА_1 сплатити недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 26 539,26 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач оскаржила її до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що посилання контролюючого органу на наявність у позивача обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок як фізична особа-підприємець, будучи при цьому найманим працівником, не відповідає нормам чинного законодавства України, та відповідно призводить до подвійної сплати єдиного соціального внеску нею особисто та роботодавцем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Відповідно до пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктами 1, 2, 4 частини другої статті 6 Закону визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 

За приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону, яка визначає базу нарахування єдиного внеску, єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначає стаття 9 Закону.
Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої цієї статті обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.
З урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, задля досягнення мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок сплати його роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), від 04 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18).

З наданої довідки № 1267 від 19.06.2020, виданої ТОВ “Епіцентр К” Будівельно-господарський гіпермаркет “Епіцентр К” м. Стрий, встановлено, що ОСОБА_3 з 01.08.2013 працювала касиром торговельного залу відділу кас Будівельно-господарського гіпермаркету “Епіцентр К” м. Стрий ТОВ “Епіцентр К” (наказ № 145 від 01.08.2013), з 01.07.2014 фахівцем відділу безготівкового розрахунку Будівельно-господарського гіпермаркету “Епіцентр К” м. Стрий ТОВ “Епіцентр К” (наказ № 75/2 від 01.07.2014), з 14.11.2014 заступником начальника відділу по замовленнях відділу “Сантехніка” Будівельно-господарського гіпермаркету “Епіцентр К” м. Стрий ТОВ “Епіцентр К” (наказ № 146 від 14.11.2014), з 01.10.2015 адміністратором відділу інформації Будівельно-господарського гіпермаркету “Епіцентр К” м. Стрий ТОВ Епіцентр К” (наказ № 180-к від 01.10.2015), з 01.09.2016 фахівцем відділу комплектації Будівельно-господарського гіпермаркету “Епіцентр К” м. Стрий ТОВ “Епіцентр К” (наказ № 152-к від 01.09.2016), з 24.02.2017 фахівцем відділу комплектації за сумісництвом Будівельно-господарського гіпермаркету “Епіцентр К” м. Стрий” ТОВ “Епіцентр К” (наказ № 30-к від 23,02.2017), з 15.06.2017 фахівцем відділу комплектації Будівельно-господарського гіпермаркету “Епіцентр К” м. Стрий” ТОВ “Епіцентр К” (наказ № 105-к від 14.06.2017), з 01.04.2019 провідним фахівцем відділу комплектації Будівельно-господарського гіпермаркету м. Стрий ТОВ “Епіцентр К” (наказ № 42-к від 29.03.2019), з 01.06.2019 (наказ № 279-к від 31.05.2019) по цей час працює провідним фахівцем відділу комплексного продажу Будівельно-господарського гіпермаркету “Епіцентр К” м. Стрий” ТОВ “Епіцентр К”.

З наведеного видно, що позивач протягом періоду, за який контролюючим органом нараховано недоїмку, перебувала у трудових відносинах із ТОВ “Епіцентр К”, а тому обов`язок зі сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 у період з 2017 по 2019 рік покладався на її роботодавця – ТОВ “Епіцентр К”.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом апеляційної інстанції не встановлено, докази отримання таких в матеріалах справи відсутні, відповідачем під час розгляду справи не надані. 

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період з 2017 по 2019 рік, нараховував та сплачував роботодавець.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6291-54У від 06.11.2019 в сумі 26 539,26 грн підлягає скасуванню.

Щодо строку звернення до суду із цим позовом, колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно частини 3  статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з абзацами четвертим - шостим частини четвертої статті 25  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон України № 2464-VI) платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац восьмий частини четвертої статті 25  Закону України № 2464-VI).
Згідно абзацу дев`ятого частини четвертої статті 25  Закону України № 2464-VI  у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року у справі № 802/983/18-а та від 08 серпня 2019 року у справі № 480/106/19.

Як видно з матеріалів справи, позивач 15.06.2020, під час ознайомлення з постановою про відкриття виконавчого провадження № 62118255 від 20.05.2020, дізналась про вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 № Ф-6291-54У.

Таким чином, перебіг строку почався 15.06.2020, натомість із заявленими позовними вимогами позивач звернулася до суду 24.06.2020, тобто з урахуванням десятиденного строку звернення до адміністративного суду.
При цьому суд не приймає до уваги твердження апелянта про те, що вимога про сплату боргу вручена позивачу 21.12.2019, оскільки із долученого до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення видно, що воно повернуто адресату.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вручення позивачу вимоги про сплату боргу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.  

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року в адміністративній справі № 380/4899/20 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 25 березня 2021 року.