ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/3126/20 пров. № А/857/726/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Бруновської Н.В.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року ( суддя Костецький Н.В., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/3126/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області   про визнання незаконною і протиправною перевірки та скасування постанови про накладення штрафу,-  
                                                         ВСТАНОВИВ:

23.04.2020 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області та просила визнати незаконною та протиправною перевірку у формі інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведену 21.01.2020– 29.01.2020; скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 19.03.2020 № ЛВ0238/894/НД/АВ/ФС про накладення штрафу у розмірі 425070,00 грн. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладння штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ0238/894/НД/АВ/ФС від 19.03.2020. У задоволенні позовної вимоги про визнання незаконною та протиправною перевірки у формі інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведену 21.01.2020 – 29.01.2020 відмовлено.
Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції Головне управління Держпраці у Львівській області подало апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог ч.І, ч.З ст. 24 КЗпП України, ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також посилається на те, що притягнення до відповідальності за порушення законодавства про працю має здійснюватися відповідно до редакції ч. 2 ст. 265 КЗпП України, яка діяла на день виявлення порушення.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 17.01.2020 № 0109-П “Про проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 ”  наказано інспекторам праці – головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актіву м. Львові Вовк Н.Я. та ОСОБА_5 на підставі пп. 6 п. 5 Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019  № 1132 провести позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 з 20.01.2020 по 31.01.2020.
На підставі направлень на перевірку від 17.01.2020 № 0109 інспекторами праці – головними державними інспекторами відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актіву м. Львові Вовк Н.Я. та Марком В.А. проведно інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з 21.01.2020 по 29.01.2020, за наслідками якого складено акт від 29.01.2020 № ЛВ0238/894/НД/АВ, відповідно до якого встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 “Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу”.
В подальшому 29.01.2020 ФОП ОСОБА_1 , не погоджуючись із встановленими порушеннями, скеровано Головному  управлінню Держпраці у Львівській області  заперечення на акт інспекційного відвідування, та 03.02.2020 супровідним листом №1352/4/04.3-09 Головним  управлінням Держпраці у Львівській області ФОП ОСОБА_1 скеровано відповідь на заперечення до акту.
Відтак, Головним управлінням Держпраці у Львівській області, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ0238/894/НД/АВ/ФС від 19.03.2020 на фізичну особу – ОСОБА_1 в розмірі 425070,00 грн, за порушення вимог ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 “Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу”.  
ФОП ОСОБА_1 , не погоджуючись із перевіркою у формі інспекційного відвідування та постановою Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу, звернулася в суд з даним позовом.
Частково задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов висновку, що  постанова Головного управління Держпраці у Львівській області про накладння штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ0238/894/НД/АВ/ФС від 19.03.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що перевірка Головного управління Держпраці у Львівській області у формі інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведена з 21.01.2020 по  29.01.2020 є законною та призначеною з підстав визначених у відповідності до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1132, а відтак, в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконною та протиправною перевірки у формі інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведену 21.01.2020 – 29.01.2020 вірно відмовлено судом першої інстанції.
Відповідно до пунктів 16 -18 Порядку № 1132 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю. Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці. Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Пунктом 4 Порядку № 1132 передбачено, що уніфікована форма акта інспекційного відвідування, в якому визначається вичерпний перелік питань, що підлягають інспектуванню, припису, попередження, а також вимоги інспектора праці затверджуються в установленому порядку та оприлюднюються на офіційному веб-сайті Держпраці. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, станом на момент проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті Держпраці не було оприлюднено рішення про затвердження форми акта інспекційного відвідування на виконання та з метою реалізації положень Постанови Кабінету Міністрів України Порядку № 1132, на підставі якого проводилась перевірка.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики опубліковано наказ №1338 від 18.08.2017 “Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів”, який було винесено на підставі та на виконання Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 по справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 “Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”. Тобто, з 14.05.2019 року втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 “Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
Колегія суддів зазначає, що після визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 “Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, якою було затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, Кабінет Міністрів України прийняв нову Постанову від 21.08.2019 року № 823 “Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю”. Постановою Кабінету Міністрів України від від 04.12. 2019№ 1132 внесено зміни до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», виклавши його в новій редакції.
Разом з тим як вірно зазначено судом першої , Мінсоцполітики України не внесло зміни до наказу від 18.08.2017 року за № 1338 “Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів” або не прийняло новий наказ, яким затвердило форму акту інспекційного відвідування з урахуванням змін законодавства, а відтак при здійсненні перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Головним управлінням Держпраці у Львівській області використовувалась форма акта, яка не відповідає Порядку на підставі якого проводилась перевірка.
Відповідно до п. 13 Порядку  № 1132 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право, зокрема, не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі коли на офіційному веб-сайті Держпраці не оприлюднено уніфікованої форми акта інспекційного відвідування.
Разом з тим як вірно зазначено судом першої інстанції, незалежно від прийнятого рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеного інспекційного відвідування, позивач не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такого інспекційного відвідування, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність рішень.
Головним управлінням Держпраці у Львівській області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 29.01.2020 №ЛВ0238/894/НД/АВ, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 Закону України “Про зайнятість населення”, ч. 3 ст. 34 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013№ 509 та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265  Кодексу законів про працю України (в редакції яка діяла на день виявлення порушення, підписання акта інспекційного відвідування), винесено поставнову про накладння штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ0238/894/НД/АВ/ФС від 19.03.2020 на фізичну особу – ОСОБА_1 в розмірі 425070,00 грн, за порушення вимог ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 “Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу”.  
Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України “Про зайнятість населення” (далі - штрафи). Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи накладаються на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників; акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;  5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Відповідно до оскаржуваної постанови відповідача, Головне управління Держпраці у Львівській області встановило, що 21.01.2020 о 12 год 10 хв інспекторами праці за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , на робочому місці за виконанням трудових функцій офіціанта засобами відеотехніки зафіксовано ОСОБА_2 , який повідомив, що працює у ФОП ОСОБА_1  7 днів, при прийнятті на роботу не подавав трудової книжки та не підписував ніяких договорів. Крім того, за виконанням трудових функцій бармена інспекторами засобами відеотехніки зафіксовано ОСОБА_4 , котра зазначила, що працює у ФОП ОСОБА_1 та повідомила, що при прийнятті на роботу не підписувала ніяких договорів. Також, за виконанням трудових функцій мийника посуду зафіксовано ОСОБА_3 , яка повідомила, що працює у ФОП ОСОБА_1 (за вказаною адресою) близько 7 років. В ході інспекційного відвідування підприємцем надано наказ №5 від 21.01.2020 та № 4 від 21.01.2020 про прийняття на роботу працівників ОСОБА_2 на посаду офіціанта з 21.01.2020 та ОСОБА_3 на посаду мийника посуду з 21.01.2020, а також повідомлення про прийняття на роботу вказаних працівників, яке отримане Самбірським відділом ГУ ДПС у Львівській області 21.01.2020 о 13:21 год, тобто після початку заходу державного контролю та надання пояснень інспекторам праці. Під час інспекційного відвідування підприємцем не надано жодних документів  (наказів чи розпоряджень), які б підтверджували оформлення трудових віднск ФОП ОСОБА_1 та працівником ОСОБА_4 .
Відтак, Головним управлінням Держпраці у Львівській області зроблено висновок проте, що всупереч вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, між ФОП ОСОБА_1 та працівниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено трудові договори від 21.01.2020 та скеровано 21.01.2020 повідомлення податковому органу про прийняття працівників на роботу, що не суперечить вимогам КЗпП України та  постанові Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 “Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу”.  
Також, як вірно встановлено судом першої інстанції працівник ОСОБА_4 не є найманим працівником ФОП ОСОБА_1 , оскільки згідно укладеного трудового договору від 21.01.2020 ОСОБА_4 є найманим працівником ФОП ОСОБА_6 
ФОП ОСОБА_1 , не погоджуючись із встановленими порушенням, 29.01.2020 скеровано Головному  управлінню Держпраці у Львівській області  заперечення на акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 29.01.2020 № ЛВ0238/894/НД/АВ, в яких зокрема повідомила про те, що ОСОБА_4 не є найманим працівником ФОП ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з ліцензією на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями ФОП ОСОБА_6 , місце торгів алкогольними напоями ФОП ОСОБА_6 – АДРЕСА_1 . Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 провадить господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, ФОА ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 здійснють діяльність за однією адресою.
Окрім цього, згідно з актом перевірки, на підставі якого винесено оскаржувану постанову Головним управлінням Держпраці у Львівській області не вказано, за якою саме адресою проводилась перевірка ФОП ОСОБА_1 . Інспекторами праці Головного управління Держпраці у Львівській області під час проведення перевірки не встановлено де саме здійснювала свою діяльність ФОП ОСОБА_1 , не встановлено факту володіння чи користування конкретно визначеного приміщення/частини приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснювалося інспекційне відвідування. Також в матеріалах справи відсутні докази де саме здійснювала господарську діяльність позивач. 
Як наслідок вірний є висновок суду першої інстанції, що представники відповідача під час проведення інспекційного відвідування не вжили усіх необхідних і достатніх заходів для встановлення належного об`єкта інспекційного відвідування.
Також як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Держпраці у Львівській області, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265  Кодексу законів про працю України (в редакції яка діяла на день виявлення порушення, підписання акта інспекційного відвідування), винесено постанову про накладння штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ0238/894/НД/АВ/ФС від 19.03.2020 на фізичну особу – ОСОБА_1 в розмірі 425070,00 грн.
Разом з цим, Законом України “Про внесення змін до Кодексу законів про працю України” від 12.12.2019 № 378-IX, який набрав чинності 02.02.2020, внесено, зокрема, зміни до ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України - абзац другий замінено двома новими абзацами.
Відповідно до абзаців 2 та 3 ч. 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:
- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження;
- вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.
Отже, відповідно до чинного на момент розгляду справи законодавства про працю фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) вперше притягуються до відповідальності у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, або у вигляді попередження, якщо вказане правопорушення вчинено фізичними особами - підприємцями, які є платниками єдиного податку першої - третьої груп.
Тобто законодавцем прийнято нормативно-правовий акт, який пом`якшує відповідальність особи.
Колегія суддів зазначає, що на момент інспекційного відвідування та виявлення правопорушення (29.01.2020) ч.2 ст.265 КЗпП України діяла в редакції, якою була передбачена санкція у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Проте, на момент прийняття оскаржуваної постанови (19.03.2020) - після набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Кодексу законів про працю України” від 12.12.2019 року № 378-ІХ, за те саме правопорушення встановлена інша санкція,  зокрема, для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 №1-рп/99 визначено, що “за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.”
Відтак, розмір штрафу повинен визначатись Головним управлінням Держпраці у Львівській області станом на момент винесення постанови про  накладення штрафу. 
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позову та скасування постанови Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ0238/894/НД/АВ/ФС від 19.03.2020 з наведених вище мотивів.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями  308, 315, 316, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 380/3126/20 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Н. В. Бруновська  	
Повне судове рішення складено 01.04.2021