П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/5743/19	
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.
                                                                                          Дата і місце ухвалення 30.06.2020р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г,
                                        Шевчук О.А.,
за участю секретаря -     Андрушкевич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шаболат» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шаболат» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2019 року №0035461401 та №0035471401, а також податкового повідомлення-рішення від 26.07.2019 року №0025431307 в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 862 156,11 грн. (в тому числі: основного платежу – 681021,78 грн., фінансових санкцій – 170255,45 грн. та пені – 10878,89 грн.).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 26 липня 2019 року №0035461401 та №0035471401.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 26 липня 2019 року №0025431307 в частині суми збільшення податкового зобов`язання у розмірі 681021,78 грн., в частині суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170255,45 грн. та в частині суми пені у розмірі 10878,89 грн.
Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Агрофірма «Шаболат» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19210,00 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, 29.07.2020 року Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на не повне з`ясування судом обставин справи. 
В своїй скарзі апелянт зазначає, що проведеною перевіркою встановлено віднесення ТОВ «Агрофірма «Шаболат» до складу податкового кредиту сум ПДВ щодо здійснення операцій з придбання товарів (послуг), пов`язаних з сільськогосподарським виробництвом та тваринництвом, зокрема, придбання паливно-мастильних матеріалів, насіння, добрив, засобів захисту рослин, запчастин тощо. Однак, до перевірки не надано первинних документів, які стали підставою для виписки та реєстрації податкових накладних, про що складено акт від 07.06.2019 року №1096/15-32-14-01/03768767. 
Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням контролюючого органу на наявну у нього податкову інформацію  щодо контрагентів позивача ТОВ «Компанія Агроремсервіс-2015» та ТОВ «Енергосвіт-Т». 
Посилається апелянт і на те, що в порушення п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України ТОВ «Агрофірма «Шаболат» не зареєстровано податкові накладні  в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 235 686,00 грн. Крім того, позивачем нараховано, але несвоєчасно сплачено  податок на доходи фізичних осіб за липень-грудень 2018 року в сумі 203 000,00 грн.; нараховано, але не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за липень 2018 року в сумі 681021,78 грн.
У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ТОВ «Агрофірма «Шаболат».
ТОВ «Агрофірма «Шаболат» подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що під час проведення планової перевірки перевіряючими не було надано уповноваженому представнику товариства запиту або іншого письмового документу щодо витребування (надання) документів. Стверджує, що посадовими особами відповідача досліджено наявні у ТОВ «Агрофірма «Шаболат» документи, перелік яких відображено безпосередньо в акті перевірки. Акт від 07.06.2019 року «Про ненадання завірених копій документів  під час проведення виїзної документальної планової перевірки» складено Головним управлінням ДПС в Одеській області без відома позивача, а також не надано його для підпису уповноваженому представнику ТОВ «Агрофірма «Шаболат». Наявна у контролюючого органу податкова інформація носить виключно інформаційний характер та не є належним доказом безтоварності господарських операцій з ТОВ «ІВК-ТЕХ», ТОВ «Компанія Агроремсервіс-2015», ТОВ «Агроінвест-Н» та ТОВ «Агростандарт А».
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 29.05.2019 року по 11.06.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Агрофірма "Шаболат", за результатами якої складений акт перевірки від 14.06.2019 року № 81150/15-32-19/.
Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем, в тому числі:
- п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 325396 грн.; 
- п. 201.10 ст. 201 ПК України не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 235686 грн.; 
п. 19 розд. 2 постанови «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України» Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148; 
- ст. 51, п. 119.2 ст. 119, п. 176.2 ст. 176 ПК України податкова звітність про суми доходів нарахованого (сплаченого) на користь платників податків податку та суми утриманого з них податку надавалась з перекрученими даними, податкових розрахунок за 1 квартал 2018 року надано несвоєчасно; 
- пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.1 пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 168.1.1 пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України не сплачено (не перераховано) податковим агентом податок на доходи фізичних осіб до бюджету за квітень 2017 року в сумі 16100,98 грн.; 
- п. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.1 пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 168.1.1 пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України не сплачено (не перераховано) податковим агентом податок на доходи фізичних осіб до бюджету за липень 2018 у сумі 681021,78 грн.; 
п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення», пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.1 пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 168.1.1 пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України не сплачено (не перераховано) податковим агентом військовий збір до бюджету за квітень 2017 року 1258,58 грн.
26 липня 2019 року на підставі висновків акту перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767 від 14.06.2019 року Головним управління ДФС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення № 0035461401, яким ТОВ "Агрофірма "Шаболат" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 307580 грн. в тому числі 76895 за штрафними (фінансовими) санкціями; № 0035471401, яким до ТОВ "Агрофірма "Шаболат" застосовано штраф на загальну суму 108935 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг); № 0025431307, яким ТОВ "Агрофірма "Шаболат" збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 882539,54 грн. (за податковим зобов`язанням 697122,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 174280,69 грн., пеня 11136,09 грн.). 
В акті перевірки контролюючий орган посилався на те, що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01..2016 року по 31.12.2018 року встановлено їх заниження на загальну суму 237840 грн.
Так, зазначено, що проведеною перевіркою відображеного показника Декларації "Операцій на митній території України" за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на підставі документів та регістрів бухгалтерського обліку встановлено заниження задекларованих товариством показників. Контролюючий орган зазначив, що на порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України, підприємством невірно визначено суму податкового кредиту відповідних звітних періодів та, відповідно, не доведено зв`язок із господарською діяльністю платника податку.
В свою чергу, перевіркою встановлено, що у періоді, який перевірявся товариством до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відносило суми ПДВ по податковим деклараціям, однак до перевірки не надано первинних документів, які стали підставою для виписки та реєстрації вищевказаних податкових накладних, в яких відображено господарські операції з придбання зазначених вище товарно-матеріальних цінностей від постачальників  та підтверджували ю фактичне отримання ТМЦ, здійснення оплати за них. У зв`язку з вказаним посадовими особами податкового органу складено акт від 07.06.2019 року.
Також відповідач посилався в акті перевірки на те, що за результатами наявної в органі ДФС податкової інформації по контрагенту ТОВ "Компанія Агроремсервіс-2015", перевірку якого неможливо провести у зв`язку з відсутністю вказаного підприємства за місцезнаходженням, встановлено відсутність у нього трудових ресурсів, основних фондів. Зазначене, на думку відповідача свідчить про неможливість виконання ним оформлених господарських операцій. З аналізу господарської діяльності вказаного контрагенту, не встановлено факту взаємовідносин між ТОВ "Компанія Агроремсервіс-2015" та контрагентами-постачальниками. В акті перевірки наведено аналіз господарської діяльності ТОВ "Компанія Агроремсервіс-2015" по ланцюгу постачання, за наслідком якого податковий орган дійшов висновку про те, що вказаний суб`єкт господарювання здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних із наданням податкової вигоди третім особам за період з 01.01.2017 року по 31.07.2017 року. Вважає, що господарські операції  між ТОВ "Компанія Агроремсервіс-2015" та контрагентами-постачальниками за вказаний вище період не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності необхідних трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, транспортних засобів.
З огляду на зазначене контролюючий орган дійшов висновку про те, що ТОВ "Агрофірма "Шаболат" у порушення положень ст. 198 ПК України віднесено до складу податкового кредиту  суми податку  на додану вартість по податковим накладним без документального підтвердження фактичного придбання товарно-матеріальних цінностей або здійснення оплати за них, що призвело до завищення значення рядка 10.1 Декларації 2Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів, послуг та необоротних активів на митній території України.
Також контролюючим органом встановлено, що у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року позивач здійснював операції з придбання паливно-мастильних матеріалів, добрив, засобів захисту рослин, сільськогосподарського обладнання, насіння та інших товарно-матеріальних цінностей та послуг для здійснення господарської діяльності у сфері сільського господарства, а також рибальства. Перевіркою встановлено, що у перевіряємому періоді позивачем віднесено до складу податкового кредиту з ПДВ суми ПДВ по податковим накладним, складених в тому числі ТОВ "Енергосіт-Т".
В акті перевірки контролюючий орган також зазначив, що до перевірки товариством не надано первинних документів, які стали підставою для виписки та реєстрації вищевказаних податкових накладних, в яких відображено господарські операції з придбання зазначених вище товарно-матеріальних цінностей від постачальників  та підтверджували ю фактичне отримання ТМЦ, здійснення оплати за них. У зв`язку з вказаним посадовими особами податкового органу складено акт від 07.06.2019 року.
На підставі наявної в органі ДФС податкової інформації стосовно ТОВ "Енергосіт-Т", податковий орган дійшов висновку про неможливість здійснення вказаним підприємством господарської діяльності, через відсутність трудових ресурсів, основних фондів, неможливість встановлення факту взаємовідносин вказаного суб`єкта господарювання з контрагентами-постачальниками.
Контролюючий орган зазначив, що проведений аналіз інформації з ЄДРПН по ТОВ "Енергосвіт-Т" за період: вересень 2015, червень 2016 року, свідчить про те, що підприємство здійснює діяльність, направлену на ухилення від сплати податків, формує фіктивний податковий кредит, шляхом підміни (зміни) номенклатури товарів.
Також податковий орган дійшов висновку про те, що згідно викладених вище порушень, позивач пне здійснював реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, що є порушенням п. 201.10 ст. 201 ПК України.
Перевіркою строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб з виплаченого доходу у вигляді дивідендів встановлено, що ТОВ "Агрофірма "Шаболат" нараховано, але не в повному обсязі сплачено податок на доходи фізичних осіб за квітень 2017 року на суму 16100,98 грн. 
Також встановлено несвоєчасність сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб з доходу нарахованого (виплаченого) на оренду земельної ділянки.
На підставі виявлених порушень відповідачем і було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не погодившись з якими, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не погодився з висновком контролюючого органу щодо відсутності у позивача правових підстав для формування показників податкової звітності по взаємовідносинам з контрагентами, розглядуваними в акті перевірки, а також з висновками щодо порушення позивачем податкового законодавства в частині обов`язку зареєструвати податкові накладні в ЄРПН та в частині своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Згідно п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.
Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Згідно п 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних /розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних /розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит та віднесення сум до витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні  спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. В первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
При цьому, в першу чергу потрібно, щоб такі документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій, адже за відсутності таких документів (ненадання їх до перевірки) неможливо перевірити реальність таких операцій, правильність обчислення та сплати сум податкових (грошових) зобов`язань.
При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.
Як встановлено судом першої інстанції, зі змісту акту перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767 від 14.06.2019 року, вбачається, що в період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 рік ТОВ "Агрофірма "Шаболат" до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відносило суми ПДВ по податковим накладним, які виписані постачальниками ТОВ «ІВК-ТЕХ», ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015», ПП «Агростандарт».
Згідно акту перевірки № 1150/15-32-14-01/03768767 від 14.06.2019 року завищення податкового кредиту встановлено на підставі виписаних податкових накладних щодо операцій з ТОВ «ІВК-ТЕХ» № 131 від 30.01.2017 року, № № 34 від 06.03.2017 року, № 115 від 28.04.2017 року, з ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н» № 22 від 24.02.2017 року, ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015» № 407 від 30.06. 2017 року, № 467 від 21.07.2017 року та ПП «Агростандарт А» № 45 від 04.08.2017 року.
Як зазначалось вище, контролюючий орган посилався на ненадання позивачем до перевірки первинних документів, які стали підставою для виписки та реєстрації податкових накладних, про що складено акт від 07.06.2019 № 1096/15-32-14-01/03768767, у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку про віднесення ТОВ "Агрофірма Шаболат" до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними без документального підтвердження придбання товарно-матеріальних цінностей або здійснення оплати за них.
Заперечуючи проти виявленого порушення позивач посилався на те, що під час проведення перевірки товариством були надані всі первинні бухгалтерські документи, а саме, видаткові та прибуткові накладні, товарно-транспортні документи, договори, податкові накладні. позивач посилався на те, що акт  від 07.06.2019 року "Про ненадання завірених копій документів під час проведення виїзної документальної планової перевірки" був складений без сповіщення представника товариства, його копія товариству не надавалась, будь-яких запитів на надання додаткових документів, необхідних для проведення перевірки, товариство не отримувало.
Підпунктом 20.1.6 пункту 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючий орган має право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 85.8 ст. 85 ПК України передбачено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). 
Вказаному праву контролюючого органу кореспондує обов`язок платника податків надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. 
Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. 
Також ст. 85 ПК України визначено, що при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис. Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження звернення контролюючого органу під час проведення перевірки із запитом до ТОВ "Агрофірма "Шаболат" для отримання від позивача належним чином засвідчених копій документів, які стали підставою для виписки та реєстрації податкових накладних. Доказів у підтвердження дати отримання представником позивача запиту контролюючого органу відповідачем не надано. 
В свою чергу, наданий до суду акт відмови у наданні первинної документації  не містить прізвища, імені, по батькові представника ТОВ "Агрофірма "Шаболат", який відмовився надати такі документи, найменування його посади та підпису, або відмітки про відмову в його підписанні.
При цьому, з огляду на те, що позивач не є продавцем ТМЦ згідно зазначених в акті податкових накладних, а навпаки є покупцем, та на підставі розглядуваних контролюючим органом податкових накладних товариством сформовано податковий кредит, колегія суддів вважає некоректним посилання контролюючого органу на ненадання первинних документів, які стали підставою для виписки та реєстрації посадкових накладних.
В свою чергу, у спростування висновків податкового органу та, відповідно, на підтвердження правомірності формування податкового кредиту за податковими накладними виписаними щодо операцій з ТОВ «ІВК-ТЕХ», ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015», ПП «Агростандарт А»  позивачем до суду надано копії платіжних доручень (а.с. 46, 49, 52, 55, 58, 61, 65 т. 1), товарно-транспортних накладних (а.с. 67 т. 1), видаткових накладних (а.с. 47, 50, 53, 56, 59, 62, 66) та податкових накладних (а.с. 48, 51, 54, 57, 60, 63-64, 68-69 т. 1), які містять дані щодо учасників господарських операцій, кількість проданих товарів та наданих послуг, їх номенклатуру та ціну продажу.
Дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи, колегія суддів вважає, що останні складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з дотриманням положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій.
Судом встановлено, що податковий орган в акті перевірки посилався на наявність податкової інформації стосовно контрагентів позивача, яка свідчить про неможливість здійснення ними господарської діяльності.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу на наступне:
Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.06.2020 року у справі №340/422/19.
Також колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).
Відсутність у контрагента трудових ресурсів, виробничого обладнання, не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди має мати у власності задекларовані значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов`язань, звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для виконання робіт, надання послуг, як от на підставі цивільно-правових договорів.
Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом фактично не здійснювалась належна перевірка можливості виконання контрагентами позивача обсягу робіт за укладеними з позивачем договорами. Відповідач обмежився лише посиланням на наявну податкову інформацію щодо кількості працюючих на підприємстві осіб та відсутність  відомостей щодо основних фондів та ін.
Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність у контролюючого органу об`єктивних відомостей про дійсні трудові ресурси та матеріально-технічні можливості контрагентів позивача.
Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. 
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. 
З огляду на зазначене, безпідставними є доводи контролюючого органу про не підтвердження здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання.
Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат чи  податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника та інших учасників у сфері економіки, у зв`язку з чим презюмується економічна виправданість дій платника, спрямованих на одержання податкової вигоди, та достовірність відомостей його податкової та бухгалтерської звітності.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що контролюючим органом в даному випадку не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
В ході перевірки контролюючим органом також встановлено, що в період, який перевірявся ТОВ "Агрофірма "Шаболат" до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відносило суми ПДВ по податковим накладним, які виписані постачальниками ТОВ «ІВК-ТЕХ», ТОВ «АГРОІНВЕСТ-Н», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРОРЕМСЕРВІС 2015», ТОВ «Енергосвіт-Т», ТОВ «Зернохім», ТОВ «Фідленс-Фармінг», ПП «Агростандарт А». Контролюючий орган в акті перевірки аналогічно посилався на не наданння позивачем первинних документів, які стали підставою для виписки та реєстрації податкових накладних.
В свою чергу, на підтвердження здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами  позивачем були надані наступні документи: договори поставки, платіжні доручення,  податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт, акти надання послуг.
Надані первинні документи підтверджують фактичне виконання господарських операцій, містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами та підтверджують, що позивач у зв`язку із веденням господарської діяльності зазнав дійсні об`єктивні зміни складу своїх активів.
В даному випадку контролюючим органом не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеними правочинами, не подано відповідачем доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника. Також, відповідачем не надано належних доказів у підтвердження невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та наміром одержати економічний ефект тощо.
Що стосується посилань податкового органу на не встановлення факту придбання контрагентами позивача товару у кількості, який реалізований позивачу, суд першої інстанції вірно відхилив вказані доводи,  з огляду на те, що товар міг бути придбаний із залученням третіх осіб, які не є платниками ПДВ. В такому разі реєстрація податкових накладних в ЄРПН відсутня, оскільки обов`язок виписування податкових накладних виникає тільки у платників ПДВ. Також товар міг бути придбаний в інші (попередні) періоди. Крім того, завжди існує ризик невиконання платником ПДВ своїх зобов`язань щодо реєстрації в ЄРПН податкових накладних, а також того, що реєстрація податкової накладної зупинена, чи у такій реєстрації відмовлено. 
У зв`язку з викладеним, зазначені доводи не можуть свідчити про нереальність здійснюваних господарських операцій. 
Вказане вище свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.07.2019 року № 0035461401.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини щодо відсутності з боку позивача порушень порядку формування податкового кредиту, колегія суддів вважає, що висновок податкового органу про виникнення  у ТОВ "Агрофірма "Шаболат" обов`язку щодо здійснення реєстрації податкових накладних є безпідставним.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.07.2019 року № 0035471401.
Що стосується виявленого контролюючим органом порушення порядку сплати податку на доходи фізичних осіб та правомірності податкового повідомлення-рішення від 26.07.2019 року № 0025431307, слід зазначити наступне:
Порядок адміністрування податку на доходи фізичних осіб врегульований розділом IV ПК України.
Відповідно до пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 платниками податку є податковий агент.
Згідно пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.
Пунктом 168.1 ст. 168 ПК України визначено порядок утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету.
Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Згідно пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Відповідно до пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Підпунктом 168.1.6 пункту 168 статті 168 ПК України передбачено, що для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.
Відповідно до п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Згідно ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що податковий агент зобов`язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду (тобто, не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу незалежно від того, передбачено подання самої декларації чи ні).
Статтею 127 ПК України встановлена відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати. Зокрема, відповідно до підпункту 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
У підтвердження своєчасності сплати податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб позивачем були надані до суду першої інстанції наступні докази: копії платіжних доручень, відомості про виплату грошових коштів, видаткові касові ордери. Також позивачем надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2018 року, розшифровку показників нарахувань і виплати доходу за ф.-1-ДФ (у тому числі за паї) та сум ПДФО за 3 квартал 2018 року, а також обороти і залишки по аналітиці рахунку.
У своїх поясненнях представник позивача посилався на те, що перевіряючими під час перевірки не враховано, що 20.09.2018 року були закінчені нарахування та виплати сум доходів за оренду земельних паїв. Позивач посилався на те, що чинне податкове законодавство України дає право для перерахування податку з доходів таких фізичних осіб, не залежно від терміну виплати доходу, ще на протязі місяця, що позивачем й було використано та зроблено.
Позивач посилався на те, що в липні 2018 року було виплачено доходу пайщикам за оренду землі лише частково в сумі - 871 940 грн., при цьому податок з доходів склав 156 949,20 грн., перераховано податку 141 800 грн. Оскільки на початок місяця рахувалася переплата з податку в сумі 15150 грн., тому заборгованість перед бюджетом зі сплати податку за липень 2018 року була погашена.
Також товариство посилалось на те, що в серпні 2018 року була виплачена сума орендної плати пайщикам у розмірі 1 386 448 грн., податок з доходів фізичних осіб склав 249 560,64 грн. перераховано до бюджету 150 000 грн. та на протязі місяця з дня видачі доходів перераховано до бюджету ще 104 000 грн. У вересні 2018 року була виплачена сума орендної плати пайщикам - 653 389 грн., податок з доходів фізичних осіб склав 117 610,02 грн., позивачем було перераховано 420 000 грн. 
Позивач посилався на те, що всього за період липень-вересень 2018 року було нараховано доходу у розмірі 2 911 777 грн., податок на доходи фізичних осіб склав 524 119,86 грн., до бюджету товариством було перераховано 815 800 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.
З наданих товариством доказів судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивачем нараховано та сплачено доходи фізичним особам-пайщикам за оренду у них земельних ділянок та майнових паїв, з яких сплачено податок на доходи фізичних осіб, що відповідає приписам пп. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України. 
В свою чергу,  згідно Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі - Порядок №727), акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи» пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
В даному випадку акт перевірки не містить систематизованого викладу виявлених в ході перевірки порушень порядку сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб. Посилаючись на несплату позивачем податку з доходів фізичних осіб, відповідач не зазначає, внаслідок чого відбулось вказане порушення, коли відбулась виплата доходів, у який граничний термін позивач мав сплатити вказану суму грошового зобов`язання, яким чином вирахувано вказану суму податку.
Також, посилаючись на порушення позивачем строків сплати податку на доходи фізичних осіб, відповідач в акті перевірки не зазначив ні дат виплат доходу на користь інших осіб, ні строків фактичного перерахування до бюджету позивачем як податковим агентом податку на доходи фізичних осіб. Вказане, як вірно зазначив суд першої інстанції, не дає можливості підтвердити твердження контролюючого органу факт порушення з боку позивача положень пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.1 пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 168.1.1 пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України, оскільки при визначенні відповідальності за статтею 127 ПК України базовим є факт виплати доходу при несвоєчасному перерахуванню/неперерахуванню до бюджету податку на доходи фізичних осіб (військового збору), при цьому факт виплати доходу має передувати сплаті податку.
Враховуючи на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 року № 0025431307 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2021 року.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Суддя:                                                                                          А.Г. Федусик

Суддя:                                                                                         О.А. Шевчук