ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року	Львів	Справа № 500/1107/20 пров. № А/857/13112/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                      Святецького В.В., 
суддів                                                            Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,
          з участю секретаря судового засідання      Марцинковської О.М.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року  у справі № 500/1107/20 (головуючий суддя Мандзій О.П., м. Тернопіль, повний текст рішення складений 03 вересня 2020 року)  за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-     

В С Т А Н О В И В :

           15 травня 2020 року Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 14337,53 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачують фізичні особи, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Рішенням від 03 вересня 2020 року  Тернопільський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення не відповідає матеріальним та процесуальним нормам права. 
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що відповідачу було достеменно відомо про наявність податкових повідомлень-рішень № 0176397-1302-1903 від 20.04.2018 року та № 0034994-5306-1903 від 13.05.2019, оскільки вони були додані, як додатки до позовної заяви.
Відповідач ОСОБА_1 проживає в с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області, а податкові повідомлення-рішення надсилались на адресу попереднього місця проживання: с. Стінка Бучачцького району Тернопільської області, де він проживав до 22 липня 2018 року. Тому слід дійти висновку, що вказані податкові повідомлення-рішення не можуть вважатись узгодженими, а відтак вимога про примусове стягнення податкового боргу є передчасною. 
За таких обставин, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних повністю.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.  
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.  
Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) знаходиться на податковому обліку в Теребовлянському управлінні Головного управління ДПС у Тернопільській області як платник податків.
Згідно довідки Теребовлянського управління Головного управління ДПС у Тернопільській області за ОСОБА_1 станом на 23.04.2020 року рахується податковий борг по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачують фізичні особи, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості,    у сумі 14337,53 грн. (а.с.5), що також підтверджується розрахунками суми позовних вимог з податкового боргу (а.с.6) та відображений в інтегрованій картці платника податків (а.с.9-11).
Як слідує з матеріалів адміністративної справи, податковий борг виник у зв`язку з несплатою платником податків грошового зобов`язання у розмірі 14337,53    грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням №0176397-1302-1903 від 20.04.2018 року на суму 6627,20 грн., та податковим повідомленням-рішенням №0034994-5306-1903 від 13.05.2019 року на суму 7710,33 грн.(а.с.12).
Такі податкові повідомлення-рішення не були оскаржені ні в адміністративному, ні в судовому порядку.
Узгоджені суми грошових зобов`язань відповідачем своєчасно не були сплачені та набули статусу податкового боргу. З метою погашення заборгованості контролюючим органом була направлена відповідачу податкова вимога форми ,,Ф” від 16.08.2019 року №274960-53, яка вручена відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 19.09.2019 року (а.с.8). Вказані заходи не призвели до сплати відповідачем податкового боргу. При цьому, з часу виставлення податкової вимоги податковий борг не переривався. Заперечень щодо суми податкового боргу або доказів його сплати відповідачем суду не надано.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем рахується податковий борг в загальній сумі 14337,53    грн., який є узгодженим та в добровільному порядку не погашений. 
Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.
Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
01 січня 2015 року набув чинності  Закон України ,,Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи”   від 28 грудня 2014 року № 71-VIII,  яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено    ст. 266 Податкового кодексу (ПК) України.
Так, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункту 266.1).
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.2 пункту 266.2).
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток(підпункт 266.3.1 пункту 266.3).
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно приписів підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за  формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є зокрема, фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. 
При цьому, право застосування пільг для фізичних осіб зі сплати податку на нерухоме майно законодавець надав органам місцевого самоврядування. 
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
Пунктом 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання -це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156);
податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175). 
Відповідно до статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (пункт 56.1).
Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог  пункту 44.6 статті 44  цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (пункт 56.3).
Якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу (пункт 56.12).
Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3  цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою  (пункт 56.15). 
День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем  узгодження грошового зобов`язання платника податків (підпункт 56.17.5 пункту 56.17) .
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 56.18).
Пунктом 57.2  статті  57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що визначення контролюючим органом податкового зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, платник податків має право оскаржити його в адміністративному або судовому порядку.  
При цьому, таке грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання судовим рішенням законної сили.
Оскільки податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Тернопільській області від №0176397-1302-1903 від 20.04.2018 року на суму 6627,20 грн., та №0034994-5306-1903 від 13.05.2019 року на суму 7710,33 грн відповідач ОСОБА_1 не оскаржив ні в адміністративному, ні в судовому порядку, визначені цими податковими повідомленнями-рішеннями грошові зобов`язання є узгодженими. 
Відповідно до пункту  59.1  статті  59 Податкового кодексу України  у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт  59.3  статті  59 Податкового кодексу України  ).
Згідно з пунктом  59.5  статті  59 Податкового кодексу України  у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
У відповідності до пункту59.1  ст.  59 ПК України контролюючий орган сформував та надіслав відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкову вимогу форми ,,Ф” від 16 серпня 2019 року за №  274960-53, з часу виставлення якої податковий борг платника не переривався.
Податкова вимога вручена відповідачу або  його уповноваженій особі, що підтверджується розпискою в рекомендованому повідомленні (а.с.8).
Згідно з пунктом 87.11  статті  87 ПК України  орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
За положеннями  статті 95 Податкового кодексу України  контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1).
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2).
Оскільки відповідач не оскаржив податкові повідомлення-рішення та самостійно не сплатив визначені цими податковими повідомленнями-рішеннями грошові зобов`язання на загальну суму 14337,53    грн., які на час звернення контролюючого органу до суду є узгодженими, з часу надіслання (вручення) платнику податкової вимоги пройшло більше 60 днів, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку щодо задоволення позову.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неузгодженість податкових повідомлень-рішень, оскільки відповідачу надсилались корінці податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, за отримання яких розписувались особи та ставили підпис ,,Боєчко”.
Крім того, відповідач отримав копії зазначених документів разом з позовною заявою 22.05.2020 та подав відзив на позов, який зареєстрований в суді 06.07.2020 за № 9230. Доказів про оскарження податкових повідомлень-рішень чи податкової вимоги в адміністративному чи в судовому порядку відповідач не надав, а тому за перебігом визначеного статтею 56 ПК України 30-ти денного строку на оскарження податкові повідомлення-рішення вважаються узгодженими. 
Таким чином, на час ухвалення судом першої інстанції 03 вересня 2020 року рішення податкові повідомлення-рішення вважались узгодженими, а тому у суду першої інстанції були наявні усі правові підстави для стягнення податкового боргу.   
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції  нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.        

Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
            
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року  у справі № 500/1107/20 – без змін. 
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 19.02.2021.