ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/9097/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянов А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі  адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року (головуючий суддя Кучма К.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулось до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни,   третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста м. Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження №62120627 від 19.05.2020 року
В обґрунтування позовних вимог зазначає про порушення відповідачем вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки прийнято до виконання виконавчий документ за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва наявне майно, що належить позивачу та не враховано, що місцем реєстрації (проживання) позивача є: АДРЕСА_1 . Разом з цим, в постанові вказана інша адреса, а саме: АДРЕСА_2 , за якою позивач ніколи не проживала. Позивач вказує, що не має нерухомого майна, яке б знаходилось в межах виконавчого округу міста Києва..
Отже, на думку позивача постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною та такою, що підлягає скасуванню через те, що відповідач не мала повноважень на відкриття такого виконавчого провадження.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №62120627 від 19.05.2020, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу міста м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні  позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Оскільки, до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни надійшов виконавчий документ – виконавчий напис №7282 від 15.04.2020, що виданий приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Колейчиком В.В., у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. А отже, дотримано законодавчо визначену процедуру відкриття виконавчого провадження.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неприбуття суду не повідомлені.
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.05.2020 року стягувач ТОВ «Фінфорс» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста м.Києва Дорошкевич В.Л. із заявою б/н від 21.04.2020 про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №7282 від 15.04.2020, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 20    010 грн.
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 19.05.2020 року було відкрито виконавче провадження № 62120627, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 20 010 грн.
Також було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про розмір мінімальних витрат на виконавче провадження, постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника від 19.05.2020 у виконавчому провадженні №62120627.
Вважаючи протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що місцем проживання боржника ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 , що також підтверджується копією паспорта позивача та довідкою з місця проживання.
Виконавче провадження № 62120627, відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса № 7282 від 15.04.2020 року, саме приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 
Приватний виконавець Дорошкевич В.Л. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №62120627. За приписами ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Дорошкевич В.Л. має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах, де розташовано її виконавчий округ, тобто, виключно місто Київ. Відповідач, у даному випадку, відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», мала підстави для відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови лише у разі, якщо місцезнаходженням боржника або за місцезнаходження майна боржника, є місто Київ. Матеріали справи не містять належних письмових доказів того, що місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням майна боржника є місто Київ, а тому оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем з порушенням приписів Закону України «Про виконавче провадження».
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Проаналізувавши положення Закону суд дійшов до висновків про те, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або виходячи з місцезнаходження майна боржника.
Судом встановлено, що згідно з виконавчим написом нотаріуса №7282 від 15.04.2020 місце проживання боржника АДРЕСА_4 , а місце реєстрації – АДРЕСА_5 .
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для відкриття виконавчого провадження за відповідним територіальним округом може бути, зокрема, проживання/перебування боржника - фізичної особи, на вказаній території. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника зазначеного у виконавчому документі.
За змістом положень п.10 ч.4   ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», на які послався суд першої інстанції,   виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
З приводу таких посилань суду слід зазначити те, що положення п.10 ч.4   ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»   визначають підстави для повернення виконавчого документу у випадку якщо його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Тобто, виконавчий документ повинен бути повернутий у випадку наявності інформації у виконавця про те, що його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
У спірному випадку такої інформації у відповідача не існувало та навпаки, як у виконавчому документі так і у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження адреса проживання боржника була зазначена у м. Києві, що відноситься до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює діяльність.
Слід зазначити, що частиною 1   статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Згідно частини 1   статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні та юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного   Законом України «Про виконавче провадження».
Отже, з огляду на положення зазначених норм права, саме стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення.
Тобто, в контексті спірних відносин, отримавши від стягувача заяву та виконавчий документ, в яких адреса реєстрації боржника зазначена в м. Жовті Води, Дніпропетровської області, а фактичне місце проживання в м. Києві, відповідач  у відповідності до положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» мав повноваження прийняти виконавчий документ до виконання та відкрити виконавче провадження з його виконання за місцем проживання боржника.
При цьому, на час прийняття відповідачем оскаржуваних постанов, виконавчий напис нотаріуса №7282 від 15.04.2020 є чинним, не оскаржений у судовому порядку та не визнаний неправомірним.
За таких обставин, враховуючи те, що чинним законодавством не визначено обов`язку державного чи приватного виконавця перевіряти інформацію про фактичне місце проживання/перебування боржника для вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження, адже відповідні відомості виконавець встановлює на підставі виконавчого документа та заяви про його примусове виконання, поданої стягувачем, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність оскаржуваної постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.
Аналогічна правова позиція щодо відсутності обов`язку у виконавця перевіряти фактичне місцезнаходження боржника, висловлена в ухвалі Верховного Суду від 25 січня 2019 року (справа №511/1342/17).
Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС»  відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров