ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року	Львів	Справа № 260/3823/20  пров. № А/857/4052/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду  від 21 січня 2021 року (рішення ухвалене у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі № 260/3823/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,  

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
 В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України  щодо не проведення нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби та не проведення повного розрахунку з ним при звільненні із військової служби в день виключення із списків військової частини, стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби; 
зобов`язати стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1  на його користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 02.08.2018 р по 19.10.2020 року в сумі 252707,10 грн. 
Рішенням  Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з  2015  року по 2017 рік. 
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби (ненарахування та невиплата індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з  2015  року по 2017 рік у розмірі 3623,87 грн) 993,99 грн (дев`ятсот дев`яносто три гривні 99 копійок) грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Мукачівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок) грн.
У задоволенні позову у частині інших позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у відповідній частині та прийняти у цій частині нове рішення, яким стягнути на його користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме з 02.08.2018 по 19.10.2020 в сумі 252    707,10 грн. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що середній заробіток працівника за несвоєчасний розрахунок при звільненні визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Згідно з п.8 Порядку №100, розрахунок одноденного заробітку становить 456,15 грн за день, а відтак сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 02.08.2018 по 19.10.2020 становить 252707,10 грн. Натомість, суд першої інстанції не обґрунтував застосування до спірних правовідносин саме позиції постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15 та не обґрунтував застосування до спірних правовідносин саме розміру середньозважених ставок Національного Банку України за кредитними відносинами. Вказує, що є не зрозумілим чому саме було застосовано до спірних правовідносин аналогію закону, що регулюють кредитні відносини (норми цивільного права), а не аналогію норм трудового права, що регулюють оплату праці, відповідальність роботодавця за порушення норм за їх невиконання. Зазначає, що норми ст. 117 КЗпП України не містять жодного зіставлення середнього заробітку із обліковою ставкою за кредитами Національного банку України. Тому зменшення судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суперечить принципам і гарантіям, встановленим ст. 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Порядку №100.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача та позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

 ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби. 
Як вбачається з наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 01 серпня 2018 № 268-ОС "По особовому складу" майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу прикордонного загону і всіх видів забезпечення з 01 серпня 2018 року. Підставою був наказ начальника Західного регіонального управління від 17 липня 2018 року № 290-ОС, рапорт ОСОБА_1  (а.с.15).
23 червня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби, а також нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за періоди, за які не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби (а.с.12). 
Листом від 06 липня 2020 року за № 11/К-126 відповідач повідомив позивача, що індексація грошового забезпечення за період проходження військової служби у Мукачівському прикордонному загоні буде виплачена в повному обсязі (а.с.13).
22 жовтня 2020 року на запит від 07 жовтня 2020 року, відповідач листом від 16 жовтня 2020 року № 14/8502 надав довідку про нарахування та виплату індексації на ОСОБА_2 , згідно якої заборгованість по індексації за 2015-2017 роки становить 3623,87 грн (а.с.18, 19).
У відповідності до довідки військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби за № 11/297 від 13 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 за період з 2015 року по 2017 року індексація грошового забезпечення не виплачувалась, сума виплати  такої індексації становить 3623,87 грн (а.с.19).
Відповідно до виписки по картковому рахунку AT КБ "ПриватБанку" від 21 жовтня 2020 року позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 3623,87 грн лише 20 жовтня 2020 року (а.с.16).
Позивач вказує, що оскільки остаточний розрахунок при звільненні з позивачем був здійснений 20 жовтня 2020 року, то відповідно до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відтак, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування індексації грошового забезпечення та компенсації за її несвоєчасну виплату, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Враховуючи фактичні обставини справи, зокрема, що позивач протягом тривалого часу не звертався до роботодавця із вимогою про стягнення індексації грошового забезпечення, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 3623,87 грн), а саме розміру суми, які позивач, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. З огляду на обсяг несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби з позивачем, а саме несвоєчасність виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 3623,87 грн у період з 02 серпня 2018 року по 20 жовтня 2020 року, тривалістю у 810 днів та враховуючі опосередковані дані Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 993,99 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

         ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Скаржник оскаржує рішення суду в частині позовних вимог у задоволенні яких йому було відмовлено, а зокрема в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 02.08.2018 по 19.10.2020 в сумі 252707,10 грн. 
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Як встановлено судом, та не заперечується учасниками справи, що відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, не виплачено індексацію грошового забезпечення, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Як встановлено судом, позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 3623,87 грн лише 20 жовтня 2020 року. 
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.
Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів  приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Отож обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум (серед яких індексація грошового забезпечення) при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, виключення позивача зі списку особового складу військової частини відбулося без виплати індексації грошового забезпечення під час звільнення. 
Так, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення. 
Частинами 1 і 2 ст. 51 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прямо визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу, поліцейські, а також у частині медичної допомоги і санаторно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення - члени сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, пенсіонери з числа військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та члени їхніх сімей, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 зазначеного Порядку).
Згідно з довідкою № 11/110  від 27.02.2020 виданої Мукачівським прикордонним загоном, грошове забезпечення позивача за червень-липень 2018 року становить 27825 грн, з них за червень 2018 року 13912,50 грн, за липень 2018 року 13912,50 грн. При цьому, середньоденне грошове забезпечення позивача за червень-липень 2018 року становить 456, 15 грн (27825, 00 грн : 61 календарний день =  456, 15  грн) (а.с.140).
З урахуванням роз`яснення Міністерства соціальної політики  України від 08.08.2018 № 78/0/206-18 про робочі дні на 2018 рік та від 29.07.2019 №1133/0/206-19 “Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік” з рекомендаціями щодо розрахунку норми тривалості робочого часу на 2019 та 2020 роки, кількість днів затримки розрахунку з позивачем становить 554 робочих днів (за період з 02.08.2018 по 19.10.2020 включно).
Загальна сума середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 02.08.2018 по 19.10.2020 становить 252707,10 грн. (456,15 х 554 робочих днів).
Однак, як слідує з матеріалів справи спір у даній справі стосується не всіх сум, які підлягали до виплати позивачу під час звільнення, а лише частини яка стосується індексації грошового забезпечення у розмірі 3623,87 грн. 
При цьому, положення частини 2 ст. 117 КЗпП України визначає у випадку вирішення спору про розмір виплат належних працівникові частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до ст.221 КЗпП України, п.2 ч.1 ст.19 КАС України  до органів, які розглядають вказану категорію спорів по суті віднесено суди.
Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки  розрахунку певної частини виплат, які  належали працівникові при звільненні не передбачає чітких критеріїв їх розрахунку  з урахуванням оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Відповідно до статті 2 КАС України     завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень з урахуванням такого критерію як пропорційність, а зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Частина 4 та 5 ст. 242 КАС України     встановила, що  судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо розміру відшкодування (передбаченого частиною 2 ст. 117 КЗпП України) за час затримки відповідачем виплати названої частини належної позивачу індексації грошового забезпечення з урахуванням обставин щодо тривалого не звернення позивача  з вимогами про необхідність проведення такої виплати та відсутності у позивача об`єктивних перепон, які не залежали від його волі  та перешкоджали позивачу невідкладно  звернутися з такою вимогою, колегією суддів враховується  позиція  Великої Палати Верховного Суду, викладена  у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц у якій  Верховний Суд зазначив, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
При цьому,  Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Згідно з частиною шостою     статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”    суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №      161/12771/15-ц).
За наведених приписів законодавства, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно пункту 94.5. вказаної постанови ВП Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц “для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя”.
Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресою https: bank.gov.ua/markets/interest-rates/ середньозважена облікова ставка за кредитами: 
з 02 серпня 2018 року по 06 вересня 2018 року (36 днів) становила – 17.5% річних; 
з 07 вересня 2018  року по 25 квітня 2019 року (231 день) становила 18%  річних; 
з 26 квітня  2019 року по 18 липня 2019 року (84 днів) становила 17,5% річних;
з 19 липня 2020 року по 05 вересня 2019 року (48 днів) становила 17% річних;
з 06 вересня 2019 року по 24 жовтня 2019 року (49 днів) становила 16,5% річних;
з 25 жовтня 2019 року по 12 грудня 2019 року (49 днів) становила 15,5% річних;
з 13 грудня 2019 року по 30 січня 2020 року (49 днів) становила 13,5% річних;
з 31 січня 2020 року по 12 березня 2020 року (42 дні) становила 11% річних;
з 13 березня 2020 року по 23 квітня 2020 року (42 дні) становила 10% річних;
з 24 квітня 2020 року по 12 червня 2020 року (50 днів) становила 8% річних;
з 13 червня 2020 року по 19 жовтня 2020 року (129 днів) становила 6% річних;
З огляду на загальний обсяг  несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення (3623,87 грн) приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 1122,27 грн.
Розрахунок: 
1) 17,5% річних / 365 днів року =0,048 % ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0,048%)  х 36 днів=62,62 грн; 
2) 18% річних/365 днів року=0,049% ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0.049%) х 231 день = 410,19 грн; 
3) 17,5% річних/365 днів року=0,048% ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0.048%) х 84 днів = 146,11 грн; 
4) 17% річних / 365 днів року= 0,047% ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0.047%) х 48 днів =81,75 грн.
5) 16,5% річних / 365 днів року= 0,045% ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0.045%) х 49 днів =79,91 грн.
6) 15,5% річних / 365 днів року= 0,042% ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0.042%) х 49 днів =74,58 грн.
7) 13,5% річних / 365 днів року= 0,037% ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0.037%) х 49 днів =65,70 грн.
8) 11% річних / 365 днів року= 0,030% ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0.030%) х 42 дні =45,66 грн.
9) 10% річних / 365 днів року= 0,027% ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0.027%) х 42 дні =41,09 грн.
10) 8% річних / 365 днів року= 0,022% ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0.022%) х 50 днів =39,86 грн.
11) 6% річних / 365 днів року= 0,016% ставка за кредитом один календарний день. 
(сума боргу в розмірі 3623,87 грн х 0.016%) х 129 днів =74,80 грн.
Загальна сума розміру ймовірних майнових втрат становить 1122,27 грн.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд апеляційної інстанції з огляду на приведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 1122,27 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Тому у відповідній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення за         статтею 117 КЗпП    України за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 1122,27 грн.
Окрім цього, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 ПК України).
Відповідно до пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Як передбачено пп.168.1.1    п.168.1    ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.
Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), колегія суддів вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з Мукачівського прикордонного загону (військової частини 2142) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби (ненарахування та невиплата індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з  2015  року по 2017 рік у розмірі 3623,87 грн) 993,99 грн (дев`ятсот дев`яносто три гривні 99 копійок) грн, з прийняттям нового судового рішення у вказаній частині  про часткове задоволення заявленої позовної вимоги, з вищевикладених мотивів.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,    
                               
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду  від 21 січня 2021 року  у справі № 260/3823/20 скасувати в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби (ненарахування та невиплата індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з  2015  року по 2017 рік у розмірі 3623,87 грн) 993,99 грн (дев`ятсот дев`яносто три гривні 99 копійок) грн.
Ухвалити у вказаній частині нову постанову, якою стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України  ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 02.08.2018 року по 19.10.2020 року в розмірі 1122,27 грн (одна тисяча сто двадцять дві гривні двадцять сім копійок). 
У решті рішенні суду першої інстанції не було предметом апеляційного перегляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 24 березня 2021 року.