ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 січня 2021 року           справа №200/7463/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г. М., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 р. у справі  № 200/7463/20-а (головуючий І інстанції Циганенко А.І.) за позовом Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, Іллінівського сільського голови до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про  скасування постанов,-

                                                      В С Т А Н О В И В :

Іллінівська сільська рада Костянтинівського району Донецької області та Іллінівський сільський голова ОСОБА_1 звернулись до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі – відповідач, ВДВС), в якому просили:  скасувати постанову від 23 липня 2020 року ВП №61913707 про накладення штрафу;  скасувати постанову від 23 липня 2020 року ВП №61913707 про стягнення виконавчого збору; скасувати постанову від 23 липня 2020 року ВП №61913707 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП №61913707, винесену 23 липня 2020 року державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків); стягнув з Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь Іллінівської сільської ради Костянтинівської району Донецької області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Позивач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції в частині якою відмовлено в задоволені позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків рішення суду обставинам справи, та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 24.04.2020, постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження прийняті 23.07.2020, тобто, в порушення ч.4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі – Закон № 1404) та п.2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, не одночасно з постановою про відкриття. Також апелянт зазначає, що оскаржувані постанови, в порушення ч.3 ст.4 Закону № 1404, не скріплені печатками. Позивач посилається на необґрунтованість визначеної суми мінімальних витрат виконавчого провадження, а саме якими актами затверджено їх розрахунок. Крім того, рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист не набрало законної сили, оскільки на час відкриття виконавчого провадження внесено зміни до КАС України яким на період дії карантину строки на апеляційне оскарження продовжено на строк дії карантину. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Іллінівська сільська рада Костянтинівського району Донецької області є органом місцевого самоврядування, а її керівником Іллінівський сільський голова Маринич В.О., про що свідчить запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.01.2017, номер запису: 12691020000005211 (а.с. 27).
26 лютого 2020 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/14613/19 адміністративний позов ОСОБА_2 до Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково: визнано протиправним та скасовано Рішення 41 чергової сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Донецької області Костянтинівського району Донецької області від 9 грудня 2019 року № І/41-32, яким відхилено проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) для ведення особистого селянського господарства на території Іллінівської (Катеринівської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населеного пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер 1422483000:15:000:0158) у власність» у зв`язку із не набранням необхідної більшості голосів депутатів; зобов`язано Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 21 листопада 2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 1422483000:15:000:0158) площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Іллінівська (Катеринівська) сільська рада та надання земельної ділянки у власність та прийняти законне та обґрунтоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (59-66).
08 квітня 2020 року рішенням Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області №І/45-29 проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) для ведення особистого селянського господарства на території Іллінівської (Катеринівської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер 1422483000:15:000:0158) у власність» відхилений у зв`язку із не набранням необхідної більшості голосів депутатів (а.с. 43).
15 квітня 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист по справі №200/14613/19-а (а.с. 40).
21 квітня 2020 року ОСОБА_2 до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) подана заява про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 15 квітня 2020 року (а.с. 36).
24 квітня 2020 року державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №61913707. У вказаному виконавчому провадженні стягувачем є ОСОБА_2 , боржником - Іллінівська сільська рад Костянтинівського району Донецької області (а.с. 37).
26 травня 2020 року державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на ім`я голови Іллінівської сільської ради спрямована вимога виконавця про надання протягом 10 робочих днів обґрунтованої відповіді стосовно розгляду заяву ОСОБА_2 про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки (а.с. 42).
13 липня 2020 року державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесена постанова про накладення штрафу на Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за невиконання рішення суду у ВП №61913707 (а.с. 45).
13 липня 2020 року державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №61913707. Розмір витрат визначений в сумі 140,00 гривень (а.с. 47).
23 липня 2020 року державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесена постанова про стягнення виконавчого збору з Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області у ВП №61913707. Виконавчий збір визначений в розмірі 18889,00 гривень (а.с. 48).
23 липня 2020 року державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесена постанова про накладення штрафу  у ВП №61913707. За невиконання виконавчого листа штраф в розмірі 3400,00 гривень накладений на сільського голову Іллінівської ОТГ Костянтинівського району Донецької області Маринича В.О. (а.с. 50-52).
09 вересня 2020 року в.о. начальника Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесена постанова №17 перевірки виконавчого провадження, згідно з якою скасована постанова про накладення штрафу на Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за невиконання рішення суду у ВП №61913707 від 13 липня 2020 року (а.с. 54-57).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом №1404 та Інструкцією № 512/5.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За положенням частини 1 - 3 статті 42 Закону 1404, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Стаття 26 Закону 1404, яка визначає порядок початку примусового виконання рішення, не зобов`язує державного виконавця перевіряти при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, з яких підстав не було в добровільному порядку виконано рішення суду.
Згідно частин 5 - 6 статті 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин 1-4 статті 27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Відповідно до частини 5 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За частиною 9 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 3 статті 40 Закону № 1404 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. 
Частина 4 статті 42 Закону № 1404 передбачає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
Пункт 1, 13 Розділу ІХ «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції № 512/5 визначає, що виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.
При виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини 1 статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу III та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.
Відповідно до п.8 Розділу III «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції № 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
За виконавчим документом про стягнення аліментів у разі, якщо розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний нарахувати виконавчий збір із суми заборгованості зі сплати аліментів.
Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. 
За положенням п.1 – 2 Розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції № 512/5, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.
Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.
Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.
Суд звертає увагу на те, що виконавчий лист у справі щодо якого здійснювалось примусове виконання рішення суду містить вимогу щодо зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення. 
Аналізуючи зазначені положення Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5, в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, яка підлягає стягненню, та витрати виконавчого провадження у тому числі мінімальні. Тобто, стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. 
У разі якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу III та пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений в постанові від 12 грудня 2018 року справа №703/1115/17 , від 29 листопада 2018 року справа №750/1315/17, від 13 березня 2019 року у справі №812/1413/17.
Судове рішення, за яким розпочато примусове виконання, зі змісту його резолютивної частини, є зобов`язального характеру, тобто, визначений судом спосіб захисту порушеного права не є тотожним такому способу захисту порушеного права, як «стягнення» визначеної судом суми за певним видом платежу. Відповідно, підстав для того, щоб при відкритті виконавчого провадження не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору (відповідно до пункту 1 частини 5 статті 27 Закону № 1404) у цьому випадку немає. Проте, відповідачем на дату відкриття виконавчого провадження не було вирішено/не зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження питання про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим документом. 
Разом з цим, у Законі № 1404 передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина 5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені закономпідстави для звільнення від його сплати). В останньому випадку йдеться про частину 9 статті 27 Закону № 1404, за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відтак розпочато примусове виконання рішення).
Тобто, питання про правомірність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору передбачає необхідність з`ясувати: наявність (на дату відкриття виконавчого провадження) підстав для звільнення від сплати виконавчого збору (частина 5 статті 27 Закону № 1404); за відсутності таких підстав - коли виконано рішення, у цьому випадку постанову суду про поновлення виплати пенсії, та дату відкриття виконавчого провадження за цим рішенням як передумову для звільнення від сплати виконавчого збору на підставі частини 9 статті 27 Закону № 1404.
Суд зазначає, що за вимогами Закону № 1404 та Інструкції № 512/5, стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру є обов`язком державного виконавця, незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення. 
Суд наголошує, що положення Закону № 1404-VIII не передбачають випадків звільнення від сплати виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження під час виконання виконавчого документа. Порушення строку винесення рішення щодо стягнення виконавчого збору, не може свідчити про відсутність підстав для його стягнення, або вважатися підставою для визнання неправомірним його стягнення та скасування такого рішення. Суд зазначає, що стягнення виконавчого збору у такому випадку може відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. 
Матеріали справи свідчать, що на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.  Отже, у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, та відповідно, не приймати постанову про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження. Крім того, законодавець не визначив заборону приймати окремо постанову про стягнення виконавчого збору в разі не зазначення про це у постанові про відкриття виконавчого провадження, тобто здійснюючи дії щодо винесення цієї постанови державний виконавець виконував свій обов`язок визначений законом.
Суд вважає необґрунтованим доводи скарги про необґрунтованість визначеної суми мінімальних витрат виконавчого провадження, а саме без посилання якими актами затверджено їх розрахунок, оскільки наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016  № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» затверджено «Види та розміри витрат виконавчого провадження», який визначає перелік видів витрат виконавчого провадження їх розмір та порядок визначення, якими керувався відповідач. 
Щодо посилання апелянта на те, що оскаржувані постанови, в порушення ч.3 ст.4 Закону № 1404, не скріплені печатками, суд зазначає, що вказані вимоги встановлені до оригіналів виконавчих документів, матеріали справи містять саме копії документів виконавчого провадження.
Суд не погоджується з посиланнями апелянта на те, що рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист не набрало законної сили, в зв`язку з тим, що на час відкриття виконавчого провадження внесено зміни до КАС України яким на період дії карантину строки на апеляційне оскарження продовжено на строк дії карантину, оскільки на момент відкриття виконавчого провадження були відсутні дані щодо прийняття апеляційної скарги до виконання. У виконавчому листі зазначено, що судове рішення набрало законної сили 07 квітня 2020 року. Отже, у відповідача були відсутні підстави для не прийняття виконавчого документу до виконання. Крім того, позивачем не оскаржено постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження.
Зважаючи на вищенаведене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому, вимога позивача є безпідставною.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статями 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 р. у справі  № 200/7463/20-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 р. у справі  № 200/7463/20-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 20 січня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                        Е.Г.Казначеєв

Судді                                                                                         І.В. Геращенко 

                                                                                                  Г.М. Міронова