Справа № 155/1004/19 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/27/21  Категорія: 36 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
12 січня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Здрилюк О. І., Карпук А. К.,
з участю:
секретаря судового засідання – Галицької І. П.,
представника позивача - Степанюка О. В.,
представника відповідача – Каліщука В. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2020 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», в якому просив визнати неправомірним рішення комісії АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», оформлене протоколом № 18/04/19 від 18 квітня 2019 року з розгляду акту про порушення № 520 від 03 квітня 2019 року та зобов`язати відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» відмінити донарахування у сумі 18 849,14 грн, проведене на підставі акту про порушення № 520 від 03 квітня 2019 року.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2020 року провадження у даній справі закрито. 
Не погоджуючись із даною ухвалу суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати як незаконну і необґрунтовану, прийняту судом без належного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі не відповідають обставинам справи, суд у порушення процесуальних та матеріальних норм не з`ясував належним чином правову природу спірних правовідносин, тому дійшов помилкового висновку, що відсутній спір, а спосіб захисту не відповідає порушеним правам, а також помилково застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в його постановах.
Зокрема вказує, що не погоджується із зазначенням судом в оскаржуваній ухвалі, що позовні вимоги заявлені про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, оскільки при формулюванні заявлених спірних вимог ним було враховано судову практику та висновки постанов Великої Палати Верховного Суду у справах № 263/15158/18 від 19 лютого 2020 року, № 910/17955/17 від 14 січня 2020 року. Вказує також на те, що суд першої інстанції помилково посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у межах справи № 522/12901/17-ц, згідно з якою протокол взагалі не оспорюється.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Волиньгаз» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Відзив мотивовано тим, що посилання скаржника на судову практику не вказують на те, що Луцький міськрайонний суд у даній справі допустив помилку чи прийняв необґрунтовану та /або протиправну ухвалу. Аргументи позивача є необґрунтованими та жодним чином не спростовують висновки, зроблені в даній справі. Вказує, що спосіб захисту, обраний апелянтом, не передбачений ні законом, ні договором про розподіл природного газу, відтак провадження у справі підлягало закриттю, що і вірно встановлено судом.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, вказав на те, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення та зобов`язання відповідача вчинити певні дії сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права, заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду, оскільки складений працівниками газопостачання акт про порушення є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання Кодексу ГРМ, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та судовій практиці Верховного Суду.
Частиною 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що оператором газорозподільної системи є відповідач АТ «Волиньгаз».
ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання, які АТ «Волиньгаз» постачає до будинку АДРЕСА_1 .
За місцем проживання позивача встановлений лічильник газу типу Метрікс G-4, який відповідно до акту №845179127958 знятий для проведення експертизи. За результатами зняття лічильника працівниками відповідача складено акт про порушення №520 від 03.04.2019 р.
Згідно з витягом із протоколу від 18.04.2019 року за №18/04/19 відбулось засідання комісії з розгляду актів про порушення фізичними особами – споживачами природного газу, на якому вищевказаний акт про порушення задоволено (а.с.24-25).
На підставі акту про порушення №520 від 03.04.20189 комісією з розгляду актів про порушення ПАТ «Волиньгаз» вирішено провести визначення необлікованих об`ємів природного газу та їх вартості у відповідності до кодексу, а саме 1671, 52 м куб. вартістю 18 849,14 грн.
Саме дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст.16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст.8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.
Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Так, за змістом п.12 Глави 5 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку оператора газорозподільних систем, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі. Якщо об`єм та/або вартість необлікованого (донарахованого) природного газу буде оскаржуватися споживачем (несанкціонованим споживачем) у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою.
Таким чином, зазначеними положеннями законодавства прямо передбачено, що споживач, у разі незгоди з об`ємом та/або вартістю необлікованого (донарахованого) природного газу, має право оскаржити такий акт (вимогу) в судовому порядку.
Крім того, діючим законодавством передбачено, що у разі незгоди будь-якої сторони з висновками комісії по газопостачальній (газотранспортній) організації спірні питання вирішуються у судовому порядку.
Вимога позивача про скасування заборгованості за спожиті послуги газопостачання є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки дії та рішення відповідача щодо визначення розміру заборгованості та припинення газопостачання до його будинку, де він мешкає, безпосередньо впливають на його права та обов`язки як споживача послуг із газопостачання.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 14 січня 2020 року у справі № 910/17955/17 (провадження № 12-137гс19).
Висновок суду першої інстанції, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права і не врахував, що право споживача оскаржити в судовому порядку акт про нарахування заборгованості за спожиті послуги газопостачання закріплено у вищенаведених спеціальних нормативно-правових актах.
Тому висновок суду про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, є помилковим.
Разом з тим, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2 ст.5 ЦПК України).
За змістом ст.6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
При цьому слід зауважити, що вимога споживача про скасування рішення комісії газопостачальника про визначення обсягу необлікованого об`єму природного газу та суми завданих споживачем збитків є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення Кодексу ГРМ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта в контексті його правовідносин з газопостачальником, встановлює обсяг і вартість необлікованого об`єму природного газу та може бути підставою для припинення газопостачання відповідного споживача.
Обраний споживачем ОСОБА_1 спосіб захисту прав шляхом подання позову про зобов`язання АТ «Волиньгаз», правонаступником якого є «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», визнати неправомірним рішення комісії АТ «ОГС "Волиньгаз» з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу, оформлене протоколом, та зобов"язання скасувати донарахування плати є належним способом захисту та сприяє ефективному відновленню порушеного права.
Вирішення судом спору по суті за наслідками цих двох взаємопов`язаних вимог не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 910/17955/17, провадження № 12-137гс19, тому колегія суддів доходить висновку про помилковість посилання суду першої інстанції на те, що позивачем у справі обрано невірний спосіб захисту в частині визнання незаконним рішення, оформленого протоколом.
Аналогічні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 537/5354/18 (провадження № 61-13779св19), від 19 лютого 2020 року у справі № 263/15158/18 (провадження № 61-14131св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 265/5305/18 (провадження № 61-13782св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 390/2231/17 (провадження № 61-18151св19).
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у цій справі оскаржується не сам акт, а і рішення, яким цей акт розглянуто.
Вважаючи, що цей спір не підлягає судовому розглядові, суд першої інстанції не звернув уваги на предмет позовних вимог у цій справі та відсутність підстав для застосування у цій справі висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 522/12901/17-ц.
Отже, висновок про те, що вимоги позивача не підлягають судовому розгляду, а провадження у справі підлягає закриттю, є помилковим та таким, що зроблений без додержання процесуальних норм та встановлення дійсних обставин справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
                                        П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий

Судді