У х в а л а  
 
27 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 201/4368/19
провадження № 61-14177 ск 20
 
Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» про визнання права на отримання коштів в готівковій формі з карткового рахунку з використанням платіжної картки та платіжного терміналу каси банку за умови пред`явлення документа, при залишенні такого документа під контролем в руках, зобов`язання відшкодувати пеню, доходи від одержаного майна, відшкодування моральної шкоди,
 
В с т а н о в и в:
 
24 вересня 2020 року  ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду                   м. Дніпропетровська від 19 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року.
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня                       2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня                  2020 року, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року залишено без руху касаційну скаргу та надано строк для усунення недоліків до 06 листопада 2020 року, але який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року оприлюднена 13 жовтня                            2020 року.
 
Листами Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року № 48109/0/222-20 та                     від 02 грудня 2020 року № 55301/0/222-20 (повторно) на адресу                      ОСОБА_1 , зазначену ним в касаційній скарзі, а саме:  АДРЕСА_1 , направлялася ухвала Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху. Однак, 24 листопада 2020 року та 16 січня 2021 року відповідні листи повернулися до Верховного Суду з відміткою служби поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
 
Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
 
Матеріали касаційного провадження не містять заяви особи, яка подала касаційну скаргу, про зміну місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження.
 
Крім того, відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини (зокрема у справі «Пономарьов проти України») сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Враховуючи наведене, а також те, що надіслані  ОСОБА_1 листи з ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху двічі повернулися до Верховного Суду з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання» та те, що ОСОБА_1 тривалий час не цікавився її розглядом, хоча мав таку можливість, зокрема міг дізнатися про постановлену у справі ухвалу з Єдиного державного реєстру судових рішень, є підстави вважати, що судом було вжито всіх залежних від нього заходів для прискорення процедури розгляду касаційної скарги.
 
Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 393 ЦПК України питання про залишення касаційної скарги без руху суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги. Питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
Таким чином, на підставі статті 393 ЦПК України касаційну скаргу                        ОСОБА_1 на рішенняЖовтневого районного суду м. Дніпропетровська                      від 19 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року необхідно визнати неподаною та повернути.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
На підставі наведеного, керуючись статтями 392, 393 ЦПК України,
 
У х в а л и в:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішенняЖовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» про визнання права на отримання коштів в готівковій формі з карткового рахунку з використанням платіжної картки та платіжного терміналу каси банку за умови пред`явлення документа, при залишенні такого документа під контролем в руках, зобов`язання відшкодувати пеню, доходи від одержаного майна, відшкодування моральної шкоди, визнати неподаною та повернути.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          В. М. Ігнатенко