ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1095/21 Справа № 216/6056/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/6056/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 та відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на  рішення Центрально-Міського  районного суду міста Кривого Рогу  Дніпропетровської області від 11 вересня  2020 року, яке ухвалено  суддею  Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  (надалі – ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  (надалі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), про визнання неправомірними дій банку і стягнення грошової суми.
Позовна заява, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог у березні 2019 року, мотивована тим, що у 2014 році позивачкою ОСОБА_1 була отримана кредитна картка за № НОМЕР_1 у Криворізькій філії ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на якій було встановлено нульовий кредитний ліміт. Кредитною карткою вона не користувалася. 07.09.2016 року телефон позивачки було заблоковано і коли вона звернулася до ПАТ «Київстар», то дізналася, що невідомі особи заблокували їй сім-картку в телефоні за відсутності її згоди. У цей же день їй стало відомо, що невстановлені особи зняли з кредитної картки № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 18550,40 грн, на яку ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахував комісію в сумі 749,99 грн. та страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» в сумі 173,70 грн. Кредитна картка № НОМЕР_2 була перевипущена працівниками відповідача замість кредитної картки № НОМЕР_1 , та встановлено кредитний ліміт в сумі 20000,00 грн. У той же день кредитний рахунок було заблоковано позивачкою і баланс на кінець періоду становив 19300,02 грн. Вона звернулася до Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області і за цим фактом порушено кримінальне провадження за №12016040770002309 за ч. 1 ст. 185 КК України. У зв`язку з тим, що позивачка не хотіла нарахування процентів на суму, яка була знята з картки № НОМЕР_2 в розмірі 18550,40 грн, вона погасила цю суму, комісію 749,99 грн, а також страховий платіж в сумі 173,70 грн. Всього позивачкою погашено 19473,72 грн. Потім страховий платіж в сумі 173,70 грн. їй було повернуто. Таким чином, погашена позивачем сума становить 19300,02 грн. 
У зв`язку з вищевикладеним, позивачка просила суд визнати дії працівників Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» при видачі кредитної картки № НОМЕР_2 , на якій встановлено кредитний ліміт в сумі 20000,00 грн і повернути їй кошти в сумі 19300,02 грн, інфляційні втрати в сумі 6079,50 грн та 3% річних в сумі 2498,36 грн.
В червні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою позовною заявою, в якій просила суд визнати дії працівників Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» при видачі кредитної картки № НОМЕР_2 , на якій встановлено кредитний ліміт в сумі 20000,00 грн і повернути їй кошти в сумі 19300,02 грн, інфляційні втрати в сумі 7179,50 грн. та 3% річних в сумі 3 410,39 грн., а також моральну шкоду на суму 10 000,00 грн.
Рішенням Центрально-Міського  районного суду міста Кривого Рогу  Дніпропетровської області від 11 вересня  2020 року позовну заяву задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 19300,02 грн.
У задоволенні решти позовних вимог  ОСОБА_1 – відмовлено.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір в сумі 582,09 грн.
В апеляційній скарзі позивачка  ОСОБА_2  просить змінити рішення суду та стягнути на її користь з відповідача  інфляційні втрати в сумі 6 097,50 грн. та 3% річних в сумі 2 498,36 грн., а також моральну шкоду на суму 5 000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом невірно застосовано положення статті 625 ЦК України та взагалі не наведено обгрунтування про те, чому з Банка не стягнуто моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невірну оцінку доказів.
Зокрема, на думку відповідача, судом не було враховано, що грошові кошти в банкоматі неможливо зняти без особистої інформації клієнта (ПІН-коду), а для того щоб скористатися мобільним додатком Приват-24 необхідно: зайти в мобільний додаток Приват-24, перейти в розділ «Всі послуги» - «Зняття готівки», вибрати картку, ввести суму, яку хочете зняти (або вибрати із запропонованих), ввести ПІН-код картки, на банкоматі відсканувати код на стартовому екрані. Отримати готівку, що неможливо без володіння особистою інформацією клієнта.
Також, зазначає, що грошові кошти було знято 06 вересня 2016 року, а мобільний телефон позивачки було заблоковано 07.09.2016 року і до Банку вона звернулася не в цей же день, у зв`язку з чим відповідальність за всі операції несе саме клієнт, тобто позивачка.
Відзиви на апеляційні скарги не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  25.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку № НОМЕР_1 та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У заяві зазначено, що позивачка згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
У подальшому кредитна картка № НОМЕР_2 була перевипущена замість кредитної картки № НОМЕР_1 , та встановлено кредитний ліміт в сумі 20000,00 грн.
З виписки з карткового рахунку № НОМЕР_2 (а.с. 7) встановлено, що в період часу з 06.09.2016 року по 07.09.2016 року були проведені операції по зняттю готівки в банкоматах в м. Кривому Розі в розмірі 18500,00 грн, оплата продуктів на суму 50,40 грн, а також наявні операції по збільшенню кредитного ліміту. На витрачені грошові кошти в сумі 18550,40 грн ПАТ КБ «ПРИВТБАНК» нарахував комісію в сумі 749,99 грн. та страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» в сумі 173,70 грн.
Позивачка звернулася за телефоном гарячої лінії «ПриватБанк» з вимогою заблокувати картки, відкриті на її ім`я, та повідомила про факт шахрайства.
09.09.2016 року ОСОБА_1 звернулася з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до поліції. За даним фактом Криворізьким ВП ГУНП в Дніпропетровській області було розпочате кримінальне провадження №12016040770002309 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 11).
З листа слідчого відділу Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 17.09.2019 року (а.с. 70) вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016040770002309 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, триває, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Позивачка надіслала на адресу АТ КБ «Приватбанк» листа з обставинами, що викладені вище та вимогою провести службове розслідування, що підтверджується листом від 03.10.2016 року (а.с. 14).
ОСОБА_1 переказала на картку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 18550,40 грн, як платіж на погашення заборгованості, комісію 749,99 грн, а також страховий платіж в сумі 173,70 грн. Згодом страховий платіж в сумі 173,70 грн. їй було повернуто.
Встановивши, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мав можливості здійснити ідентифікацію клієнта під час виконання алгоритму дій при перевипуску картки та збільшення кредитного ліміту, визначених в Умовах та правилах надання банківських послуг, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання судом неправомірними дій відповідача з перевипуску картки та збільшення кредитного ліміту.
Зважаючи на те, що, ані позивачкою ОСОБА_1 , ані відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірними дій відповідача з перевипуску картки та збільшення кредитного ліміту, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Встановивши, що 06.09.2016 року ОСОБА_1 не отримувала грошові кошти на загальну суму 18550,40 грн,, враховуючи, що позивачкою було погашено грошові кошти на суму 18550,40 грн, комісію банку на суму 749,99 грн, а також страховий платіж в сумі 173,70 грн. (який було повернуто їй банком), суд дійшов висновку, що підстави для цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 відсутні, а тому сума фактично сплачених ОСОБА_1 коштів на суму 19300,02 грн. має бути повернута позивачці.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення, в цій частині, не відповідає з огляду на наступне.  
За ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд суду і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг, власник, відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками», які розміщені на сайті www.privatbank.ua та перебувають у вільному доступі, Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.
Також, у  Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-ц, провадження № 61-22283св18, зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно частини першої статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Згідно пункту 1.27 статті 1 цього Закону, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Згідно п. 1.1.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку клієнт зобов`язується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству.
Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.
Згідно з п. 1.1.5.14 Умов та Правил, клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.
Пунктом 2.1.1.9.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, встановлено, що держатель картки зобов`язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (пункт 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг).
За таких обставин, саме на позивачку покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.
Зважаючи на те, що для зняття грошових коштів з кредитної картки, або ж для розрахунку картою, необхідно мати кредитну картку та знати ПІН-код доступу до рахунку кредитної картки, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачка своїми діями сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що є підставою для притягнення клієнта до цивільно-правової відповідальності та, як наслідок, відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки завданої шкоди.
Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягннення з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь інфляційних витрат в сумі 6 097,50 грн. та 3% річних в сумі 2 498,36 грн., а також моральної шкоди на суму 5 000,00 грн., є похідними від позовних вимог щодо визнаня неправомірними дій працівників Криворізької філії АТ КБ «ПриватБанк» при видачі кредитної картки № НОМЕР_2 , на якій встановлено кредитний ліміт в сумі 20000,00 грн., і повернення їй коштів в сумі 19300,02 грн,, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цих позовних вимог та відхиляє доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 щодо безпідставної відмови суду першої інстанції ї в задоволенні цих позовних вимог.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, тоді як апеляційна скарга відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині в частині стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 19300,02 грн., з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з чим колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК»   на користь держави судового збору у розмірі 582,09 грн. та, зважаючи на звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист парв споживачів», компенсує відповідачу понесену судові витрати за рахунок держави..
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.
Рішення Центрально-Міського  районного суду міста Кривого Рогу  Дніпропетровської області від 11 вересня  2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  про стягнення грошової суми у розмірі 19 300,02 грн. та стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  на користь держави судових витрат у розмірі 582,09 грн. – скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за рахунок держави судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі   1 260 (одна тисяча двісті шістдесят) гривень 00 (нуль) копійок, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 січня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: