СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2021 р.                                                                       Справа № 922/3065/20  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Склярук О.І. 

секретар судового засідання Стойка В.В.,

за участю представників:
від позивача: Кононенко Є.Д., довіреність;
від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс", Харківська обл., Красноградський р-н, с. Наталине (вх. № 93 Х/1)

на рішення господарського суду Харківської області від 09.11.2020, повне рішення складено 16.11.2020 (суддя С.А. Прохоров)

у справі № 922/3065/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Проектна компанія "Газінвестпроект", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс", Харківська обл., Красноградський р-н, с. Наталине

про стягнення 160 368,14 грн.

                                              ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Проектна компанія "Газінвестпроект" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" заборгованості за Договором поставки № 2211-2017 від 22.11.2017 в розмірі 160 368,14 грн, з яких основна сума боргу - 128676,00 грн, збитки від інфляції - 20734,81 грн, 3 % річних - 10957,33 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивачем покладено неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки № 2211-2017 від 22.11.2017 з оплати за отриманий товар.              
Рішенням господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі               № 922/3065/20 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Проектна компанія "Газінвестпроект" заборгованість за Договором поставки № 2211-2017 від 22.11.2017р. в розмірі 128 676,00 грн, збитки від інфляції в розмірі 20 734,81 грн, З % річних в розмірі 10 957,33 грн. та 2 405,52 грн судового збору.
Рішення мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ "Укрнафтогазресурс" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі № 922/3065/20, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі № 922/3065/20 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ "Будівельно-Проектна компанія "Газінвестпроект" до ТОВ "Укрнафтогазресурс" у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що на дату подання позову у ТОВ "Укрнафтогазресурс" був відсутній обов`язок виконання оплати на користь ТОВ "Будівельно-Проектна компанія "Газінвестпроект" за договором поставки № 2211-2017 від 22.11.2017, оскільки поставку товару було здійснено до настання строку визначеного у специфікації №3 від 28.11.2017, тобто до моменту внесення попередньої оплати товару у розмірі 100 % загальної вартості товару, та поставлено товар позивачем 28.11.2017. На думку апелянта, згідно з положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України та п.1.1, 4.1 договору поставки № П211-2017 від 22.11.2017, у відповідача виникне обов`язок сплати за товар по специфікації №3 від 28.11.2017 після надання  позивачем відповідного акту приймання-передачі. 
За твердженням апелянта, в оскаржуваному рішенні також міститься неправомірний висновок  про вірність розрахунку 3% річних у відповідності до                    ст. 625 ЦК України, оскільки в позовній заяві позивач виконав розрахунок станом на 30.09.2020, хоча заяву підписано 16.09.2020. 
Наголошує, що не був повідомлений про судове засідання 09.11.2020, на якому ухвалене оскаржуване судове рішення. Зазначає, що ним в порядку ст. 42 Господарського процесуального кодексу України було подано клопотання про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті, призначеного на 19.10.2020, з подальшим повідомленням відповідача про дату і час наступного засідання в порядку, визначеному ГПК України; просив розглядати справу за участю його представника. Проте, вказане клопотання судом не прийнято судом до уваги та 08.12.2020 відповідачем  отримано поштою судове рішення у даній справі. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Гетьман Р.А., Склярук О.І. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 поновлено ТОВ "Укрнафтогазресурс" пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі №922/3065/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Укрнафтогазресурс"; встановлено строк для подання позивачем відзиву на апеляційну скаргу;  зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі №922/3065/20, та призначено справу до розгляду на 16.02.2021 о 12:00 год. 
28.01.2021 Східним апеляційним господарським судом отримано відзив ТОВ "Будівельно-Проектна компанія "Газінвестпроект" (вх.№ 1153) на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі № 922/3065/20 залишити без змін. 
        Наполягає, що жодних претензій та зауважень щодо дотримання позивачем строків поставки товару, а також відносно кількості, якості та комплектності, тари/пакування поставленого товару за специфікацією від відповідача не надходило. Обставина виконання позивачем зобов`язання щодо поставки товару, визначеного у специфікації, підтверджується видатковою накладною № РН-0000106 від 28.11.2017 на суму 128 676,00грн, підписаною повноважними представниками позивача та відповідача, а також товарно-транспортною накладною № 2811 від 28.11.2017, підписаною зі сторони позивача, відповідача та водія/експедитора ОСОБА_1 .  Не підписання акту приймання-передачі не може бути підставою для відстрочення чи перенесення дати розрахунку за поставлену позивачем та прийняту відповідачем продукцію. Наполягає на правомірності проведеного розрахунку 3% річних, у відповідності до ст. 625 ЦК України.
Вказує на те, що права відповідача на справедливий і публічний розгляд судом його справи не були порушені, суд не мав підстав відкладати розгляд справи згідно п. 1 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а тому доводи відповідача щодо зворотнього є безпідставними та необґрунтованими. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 оголошено перерву у судовому засіданні 16.02.2021 у справі № 922/3065/20 до  11.03.2021 о 12:20 год.
Представники позивача у судових засіданнях заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги, просили рішення господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі № 922/3065/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідач не скористався правом участі представника в судових засіданнях апеляційної інстанції, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся шляхом надсилання процесуальних документів по справі на адресу, що міститься у матеріалах справи, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; ухвали суду оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових  рішень.
Явка представників  в судове засідання не визнавалася обов`язковою.
Відповідно до ст.42 Господарського процесуального кодексу України, участь представника у судовому засіданні є правом учасника справи, а не його обов`язком.
Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року. 
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів Східного апеляційного господарського суду встановлено наступне.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 22.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "Газінвестпроект" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс» (покупець) укладено Договір поставки        № 2211-2017, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник в порядку і на умовах, передбачених Договором, зобов`язується поставити, передати у власність Покупцю хімічні реагенти для буріння «Товар», відповідно до номенклатури, кількості та по ціні, що вказані у Додатках (Специфікації), які є невід`ємною частиною договору, а Покупець зобов`язується в порядку і на умовах, передбачених Договором, прийняти Товар і сплатити договірну ціну за нього, в порядку, передбаченому Договором. 
Згідно з п.1.2.,1.3. договору на виконання даного Договору Сторони укладають Специфікації до Договору, що відповідають узгодженим Сторонами партіям Товару. Право власності на Товар переходить до Покупця з моменту отримання Товару Покупцем.
Оплата вартості Товару здійснюється на умовах визначених у кожній окремій Специфікації до Договору (п.2.4. договору).
Поставка Товару згідно з умовами Договору здійснюється на умовах визначених в специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору. Продавець здійснює поставку Товару в місце і в кількості зазначених в специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору(п.п.3.1.,3.2. договору).
Передання Товару Постачальником Покупцеві за кількістю здійснюється повноважними представниками Сторін на місці поставки Товару за супровідними документами, перелік яких визначено п. 3.3 Договору та оформлюється актом приймання-передачі Товару (п.4.1. договору). 
За змістом п. 6.1. договору, Покупець зобов`язаний: в установленому цим Договором порядку та у визначений цим Договором термін сплатити вартість Товару визначену у специфікаціях до Договору; прийняти Товар, в термін і в місці, визначених у Специфікаціях до Договору.
При дослідженні матеріалів справи встановлено, що сторонами до договору підписано три специфікації № 1 від 22.11.2017, № 2 від 27.11.2017, № 3 від 28.11.2017.
Так, 28.11.2017 між позивачем та відповідачем підписано Специфікацію № 3 до договору, якою узгоджено кількість, ціну, вартість, умови та строки оплати, умови та строки постачання товару.
Відповідно до Специфікації № 3, позивач зобов`язався поставити (передати у власність) відповідачу товар вартістю 128676,00 грн (з ПДВ) протягом трьох календарних днів з моменту надходження коштів від Покупця, на умовах поставки: FСА - м. Полтава, вул. Лагоди, 40 (склад Постачальника); Відповідач зобов`язався здійснити попередню оплату товару у розмірі 100% загальної вартості товару, визначеної в даній Специфікації.
28.11.2017 на підставі Специфікації та за договором № 2211-2017 від 22.11.2017, позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000124  на суму 128     676,00 грн. (з ПДВ). 
Як свідчать матеріали справи, поставка товару здійснена до настання строку визначеного у Специфікації №3 від 28.11.2017, тобто до моменту внесення відповідачем попередньої оплати товару у розмірі 100 % загальної вартості товару. 
На підтвердження виконання прийнятих на себе зобов`язань з постачання товару за договором поставки № 2211-2017 від 22.11.2017, позивачем надано до  справи видаткову накладну № РН-0000106 від 28.11.2017 на суму 128676,00 грн (з ПДВ). Постачальником по видатковій накладній є ТОВ "БПК "Газінвестпроект", одержувачем - ТОВ "Укрнафтогазресурс", підставою для здійснення операції зазначено договір поставки № 2211-2017 від 22.11.2017, рахунок-фактура № СФ-0000124 від 28.11.2017.
Видаткова накладна містить підписи уповноважених осіб, відтиски печаток підприємств, назву, дату, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, тощо, що відповідає  п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та підтверджує здійснення господарської операції.                                    
Постачання позивачем товару відповідачеві також підтверджено копіями: товарно-транспортної накладної № 2811 від 28.11.2017, з якої вбачається фактичне переміщення товару; довіреності № 235 від 28.11.2017 на отримання товарно-матеріальних цінностей, що виписана на ім`я ОСОБА_1., виданої ТОВ "Укрнафтогазресурс" на отримання від ТОВ "БПК "Газінвестпроект" цінностей за рахунком № СФ-0000124 від 28.11.2017. 
Подані позивачем документи свідчать, що договір поставки № 2211-2017 від 22.11.2017, щодо специфікації № 3, виконувався саме на користь ТОВ "Укрнафтогазресурс". Відповідач отримав поставлений позивачем товар без будь-яких заперечень, проте оплату - не здійснив.
Враховуючи неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати отриманого товару, 15.03.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 070/03, в якій повідомив про наявність станом на 15.03.2019 у відповідача заборгованості у сумі 128676,00 грн за поставлений (на прохання відповідача) товар за договором № 2211-2017 від 22.11.2017 по поставці хімічних реагентів згідно специфікації  № 3 від 28.11.2017, яку просив оплатити згідно рахунку № СФ-0000124 від 28.11.2017. 
Заборгованість відповідача перед позивачем відображена в бухгалтерському обліку позивача та обліковується за рахунком 361, що підтверджується Оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 за контрагентом     ТОВ "Укрнафтогазресурс". 
Доказів на підтвердження здійснення повної та своєчасної оплати за отриманий товар за договором поставки № 2211-2017 від 22.11.2017 (специфікація № 3) відповідачем не надано, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. 
Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до     ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
Приписами статей 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
В силу ч. 1       ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення     Цивільного кодексу України     з урахуванням особливостей, передбачених     Господарським кодексом України.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього      Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).
За своєю правовою природою договір № 2211-2017 від 22.11.2017 (разом зі специфікаціями) є договором поставки, згідно з яким за приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим,      сімейним,     домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до      ст. 655 Цивільного кодексу України     за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).
Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Відповідно до ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.     У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення       статті 538 цього Кодексу. 
Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч.ч.1, 2      ст.538 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч.4 ст.538 Цивільного кодексу України       якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.
Як встановлено, поставка товару за договором поставки № 2211-2017 від 22.11.2017 здійснювалась за відсутністю попередньої оплати, що свідчить про зміну строків оплати за товар. Отже, внаслідок приписів закону про зустрічне виконання зобов`язань, ст.692 Цивільного кодексу України      обов`язок відповідача в повному обсязі оплатити поставлений товар за видатковими накладними виник з дати отримання товару.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань зі сплати отриманого від  позивача товару.
       Твердження апелянта, що обов`язок  з оплати за товар по специфікації №3 від 28.11.2017 у нього ще не настав, у зв`язку з відсутністю акту приймання-передачі, є безпідставним  та суперечить правовій природі договору поставки (купівлі-продажу), який є оплатним.
          Відповідач отримав поставлений позивачем товар без будь-яких заперечень та зауважень, а тому, враховуючи положення     статті 692 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний оплатити товар після його прийняття. 
 Не підписання акту приймання-передачі за кількістю, про що зазначено у п.4.1. договору, не може слугувати підставою для відстрочення розрахунку за отриманий відповідачем товар. При цьому, в жодному документі відсутні будь які зауваження відповідача щодо кількості отриманого ним товару.
Приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів повного та своєчасного розрахунку за отриманий товар, його заборгованість складає 128676,00 грн, за таких обставин, судом першої інстанції вірно задоволено позовні вимоги про стягнення основного боргу у заявленій сумі 128676,00 грн., яку документально не спростовано відповідачем. 
Позивачем за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі основного боргу,  нараховано та вимагається до стягнення з відповідача, згідно наведеного у позовній заяві розрахунку, інфляційні у сумі 20 734,81 грн, 3 % річних у сумі 10957,33 грн.
За положеннями статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом  (ст.612 Цивільного кодексу України).    
Пунктом 8.1. договору сторони обумовили, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань по договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України. 
Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.      Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених     статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, таке прострочення є триваючим. 
        Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором та перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних у сумі 20 734,81 грн, 3 % річних у сумі 10957,33 грн. 
Щодо доводів апелянта про ухвалення рішення суду за відсутності представника відповідача, колегія суддів зауважує наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не скористався правом на участь представника у судових засіданнях Господарського суду Харківської області, про причини неявки не повідомляв, відзиву на позовну заяву не надав, клопотань про надання йому додаткового часу на підготовку відзиву або інших заяв по суті справи - відповідачем заявлено не було. 
Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду та ухвали - повідомлення за адресою, що вказана у позовній заяві, та відповідає місцезнаходженню відповідача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.    
За відстеженням поштового відправлення на офіційному сайті "Укрпошта", а також з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення  вбачається, що копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія ухвали-повідомлення від 24.09.2020 вручені відповідачу 02.10.2020. 
Отже, відповідач мав інформацію про розгляд справи № 922/3062/20. 
Господарським судом Харківської області в ухвалі про призначення справи до розгляду повідомлено, що учасники справи мають можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет за вказаною веб-адресою.
Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання 09.11.2020.
Натомість, ухвала суду про призначення судового засідання по справі №922/3065/20 на 09.11.2020 надіслана відповідачу (трек-номер листа 6102253481632) засобами поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» за належною адресою, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.
Обов`язковою передумовою здійснення господарської діяльності є державна реєстрація суб`єкта господарювання, що забезпечує реалізацію принципів публічності, загальновідомості і достовірності даних про господарюючих суб`єктів; відповідно до пункту десятого  частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, як місцезнаходження  юридичної особи. 
Здійснюючи підприємницьку діяльність, суб`єкт господарювання вступає у повсякденні відносини з іншими суб`єктами, в т.ч. судами,  які можуть потребувати оперативної взаємодії з товариством. Отже, маючи інформацію про розгляд судової справи,  товариство має обов`язок забезпечити можливість отримання ним процесуальних документів суду у найкоротший термін.
Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України  учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 Водночас суд зазначає, що за змістом статей 2,4 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Судовою колегією перевірено та встановлено, що процесуальні документи суду першої інстанції по даній справі своєчасно оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень та наявні у вільному доступі. 
З огляду на наведене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані та не підтверджуються належними та допустимими доказами.
Твердження заявника апеляційної скарги про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі № 922/3065/20.
Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (Заява N4909/04) вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 (Заява N4241/03) Європейським Судом зазначено, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі № 922/3065/20  покладаються на заявника.
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі № 922/3065/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2020 у справі                 № 922/3065/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки      оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

                Повний текст постанови складено   22.03.2021 

Головуючий суддя                                                                    Н.М. Дучал

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук