ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року	Львів	Справа № 140/11932/20 пров. № А/857/1823/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Коваля Р.Й., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року, головуючий суддя – Ковальчука В.Д., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

                                                В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.12.2019 року №0054490/2-5033-0307, №0054489/2-5033-0307, №0054493/2-5033-0307, №0054491/2-5033-0307, №0054490/1-5033-0307, №0054493/1-5033-0307, №0054489/1-5033-0307, №0054491/1-5033-0307, №0054490-5033-0307, №0054489-5033-0307, №0054493-5033-0307, №0054491-5033-0307.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є керівником та засновником Фермерського господарства “Землероб”, йому належать на праві власності об`єкти нерухомого майна, які використовуються ним, як сільськогосподарським товаровиробником, у сільськогосподарській діяльності, а тому відповідно до п.п. “ж” п.п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктами оподаткування. Отже, відсутні підстави для нарахування контролюючим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 05 грудня 2019 року №0054490/2-5033-0307, №0054489/2-5033-0307, №0054491/2-5033-0307, №0054490/1-5033-0307, №0054489/1-5033-0307, №0054491/1-5033-0307, №0054490-5033-0307, №0054489-5033-0307, №0054491-5033-0307; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що документів, які підтверджують віднесення «Приміщення складу», «будівля реммайстерні» до класу будівель сільськогосподарського призначення позивачем не надано. Крім того, дані об`єкти належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , а не Фермерському господарству «Землероб», власником якого є ОСОБА_1 .
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є керівником та кінцевим бенефіціарним власником  Фермерського господарства “Землероб”, яке зареєстроване як юридична особа 15.03.2004 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Фізична особа ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна, а саме: приміщення складу, загальною площею 641,8 кв. м., який розташований у АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності від 04.08.2009 року серії НОМЕР_1 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.11.2009 року; майстерні, загальною площею 932,00 кв. м., яка розташована у АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.04.2015 року та витягом про реєстрацію права власності від 18.09.2007 року №15961101; будівлі реммайстерні, загальною площею 2 976,5 кв.м. яка розташована у АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу будівлі реммайстерні від 18.07.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав від 06.08.2012 року; будівля котельні, загальною площею 500,7 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09.11.2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.01.2005 року №6146720.
ГУ ДПС у Волинській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, 05 грудня 2019 року прийняло оскаржені податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: № 0054490/2-5033-0307 за 2016 рік в розмірі 41016,17 грн.; № 0054489/2-5033-0307 за 2016 рік в розмірі 6421,48 грн.; № 0054493/2-5033-0307 за 2016 рік в розмірі 6899,65 грн.; № 0054491/2  5033-0307 за 2016 рік в розмірі 8844,00 грн.; №0054490/1-5033-0307 за 2017 рік в розмірі 47624,00 грн.; № 0054493/1-5033-0307 за 2017 рік в розмірі 8011,20 грн.; № 0054489/1-5033-0307 за 2017 рік в розмірі 14912,00 грн.; № 0054491/1-5033-0307 за 2017 рік в розмірі 10268,80 грн.; № 0054490-5033-0307 за 2018 рік в розмірі 55407,55 грн.;  № 0054489-5033-0307 за 2018 рік в розмірі 34698,36 грн.; № 0054493- 5033-0307 за 2018 рік в розмірі 9320,53 грн.; № 0054491-5033-0307 за 2018 рік в розмірі 23894,21 грн.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності оскаржених в даній справі податкових повідомлень-рішень від 05.12.2019 року №0054490/2-5033-0307, №0054489/2-5033-0307, №0054491/2-5033-0307, №0054490/1-5033-0307, №0054489/1-5033-0307, №0054491/1-5033-0307, №0054490-5033-0307, №0054489-5033-0307, №0054491-5033-0307 на загальну суму грошових зобов`язань у розмірі 243 086,57 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями ПК України, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.
З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.
Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно із пунктом 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Зважаючи на зміст наведених законодавчих норм, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради, яке виконується шляхом прийняття відповідного рішення.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
При цьому, виходячи із системного тлумачення вищевказаної норми ПК України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Кожен з визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и"), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо.
Згідно з пунктом "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.
Так, згідно з положеннями Державного класифікатора  будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. При цьому, він не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).
Поняття ж "сільськогосподарський товаровиробник" визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14, згідно з яким це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Водночас, у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 АК України зазначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV цього Кодексу "Спеціальні податкові режими", до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники. Таким чином, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235. пункту 14.1 статті 14 ПК України застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено вказаним підпунктом.
Отже, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у      статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, згідно з абзацом другим      статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.11.2020 року у справі №560/168/19.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у приватній власності ОСОБА_1 перебувають приміщення складу, майстерні, реммайстерні, будівля котельні, які знаходяться на території сіл Козлів, Привітне та селища міського типу Локачі Локачинського району Волинської області. 
При цьому, судом установлено, що ОСОБА_1 є керівником та кінцевим бенефіціарним власником Фермерського господарства “Землероб”, яке зареєстроване як юридична особа 15.03.2004 року, видами діяльності якого є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.42 Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; Розведення свиней; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 02.40 Надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура); 08.11 Добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю; 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 10.81 Виробництво цукру; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, що підтверджується копіями довідки АБ № 443661 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) від 27.11.2012 року, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 399492, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до інформації Козлівської сільської ради Локачинського району Волинської області від 11.08.2020 року № 177/1-15 слідує, що приміщення складу, загальною площею 641,8 кв. м., який знаходиться у АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві власності. На даний час склад використовується у сільськогосподарській діяльності Фермерського господарства “Землероб”, головою якого є ОСОБА_1 . 
Відповідно до довідки Привітненської сільської ради Локачинського району Волинської області від 11.08.2020 року № 703/01-15 з 2004 року по даний час ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником. Приміщення майстерні, загальною площею 932,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 на праві власності. Дана будівля використовуються у сільськогосподарській діяльності.
Як слідує із довідки відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Локачинської районної державної адміністрації від 16.07.2020 року № 137, виданої ОСОБА_1 про те, що відповідно до Державного класифікатору будівель і споруд ДК018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року №507, приміщення складу, розташованого за адресою в АДРЕСА_1 , належать до класу код 1271 “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” підкласу 1271.3 “Будівлі для зберігання зерна”. Будівля реммайстерні по АДРЕСА_3 та майстерня по АДРЕСА_2 належать до класу код 1271 “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” підкласу 1271.9 “Будівлі сільськогосподарського призначення інші”.
На підтвердження господарської діяльності Фермерського господарства “Землероб” позивач надав наступні документи: копії договорів оренди земельної ділянки водного фонду від 06.06.2011 року, оренди землі №26 від 01.07.2011 року, оренди землі від 25.01.2012 року, акти приймання-передачі земельних ділянок, відповідно до яких фермерське господарство користується орендованими земельними ділянками, зокрема, відповідно до яких користується земельними ділянками сільськогосподарського призначення. 
Також позивач надав копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, власником яких він є, а саме на: трактори колісні, комбайна, навантажувача, причепа.
Окрім того, ОСОБА_1 , як керівник фермерського господарства, подавав контролюючому органу розрахунки частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2016, 2017, 2018 роки.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцій, про те, що відповідачем не доведено правомірності оскаржених в даній справі податкових повідомлень-рішень від 05.12.2019 року №0054490/2-5033-0307, №0054489/2-5033-0307, №0054491/2-5033-0307, №0054490/1-5033-0307, №0054489/1-5033-0307, №0054491/1-5033-0307, №0054490-5033-0307, №0054489-5033-0307, №0054491-5033-0307, такі не ґрунтуються на нормах закону, а тому підлягають скасуванню.
В іншій частині рішення сторонами не оскаржується.
Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі №140/11932/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	В. В. Святецький