ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 лютого 2021 року           справа №360/4271/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника позивача Шурхна К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 р. у справі  № 360/4271/20 (головуючий І інстанції Т.І. Чернявська) за позовом Адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про  визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області (далі – відповідач, УПСЗН), в якому просила: визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області у формі повідомлення від 13 липня 2020 року щодо відмови у призначенні з 02 червня 2020 року державної соціальної допомоги ОСОБА_1 ; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області призначити з 02 червня 2020 року державну соціальну допомогу ОСОБА_1 . 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
Позивач, не погодившись з таким рішенням, подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначено, що пунктом 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 (далі – Порядок № 250), визначено, що соціальна допомога не призначається, якщо у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира чи будинок за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратних метрів на сім`ю. Але за таких обставин, державна соціальна допомога може бути призначена органом соціального захисту на підставі рішень виконавчих комітетів міських рад або утворених ними комісій у разі, коли: у складі сім`ї є особа з інвалідністю; у малозабезпеченій багатодітній сім`ї виховується троє або більше дітей віком до 18 років; неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного або кількох членів сім`ї. Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_2 , та вважає, що має право на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. 
Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник відповідача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача,  дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи з 01 березня 2017 року безстроково, отримувачем пенсії по інвалідності, має на утриманні неповнолітню дитину – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01 серпня 2013 року, про що свідчать довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 508084 від 06 лютого 2017 року, довідка Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про доходи від 01 червня 2020 року № 4271132447241236, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 08 серпня 2005 року та відзив на позовну заяву від 25 листопада 2020 року за № 12295/03 (арк. спр. 6, 7, 9, 26-27, 40).
Відповідно до довідки про доходи № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області і отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1747,60 грн. щомісячно, за період з травня по жовтень 2020 року отримано 10485,60 грн. (а.с.9)
02 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради з заявою, зареєстрованою за № 5/705, про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг, якою просила призначити їй державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. В заяві зазначено, що додатково у строк до 25 червня 2020 року позивачу необхідно надати довідку про земельну ділянку (арк. спр. 33-35).
Також 02 червня 2020 року ОСОБА_1 подано декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, відповідно до якої: місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 ; члени сім`ї: донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дохід членів сім`ї за період з 01 грудня 2019 року по 30 травня 2020 року: ОСОБА_1 – допомога у розмірі 18960,72 грн, джерело доходу – управління праці та соціального захисту населення; пенсія у розмірі 10985,60 грн, джерело доходу – Пенсійний фонд України; житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї: ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , загальна площа – 39,2 кв. м, кількість осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні – 2 особи, та АДРЕСА_3 , загальна площа – 46,8 кв. м, кількість осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні – 0 осіб; транспортні засоби у власності відсутні; у власності перебуває 0,07 га город для ведення сільського господарства, земельна ділянка відсутня; додаткові джерела для існування за період з 01 грудня 2019 року по 30 травня 2020 року відсутні; витрати ОСОБА_1 , здійснені протягом 12 місяців перед зверненням, складаються з оплати послуг телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку - 150,00 грн, оплати інших послуг – 2500,00 грн, разом 2650,00 грн. Також в декларації зазначено, що позивач на момент оформлення допомоги не навчається, не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, як фізична особа-підприємець не зареєстрована, є особою з інвалідністю 2 групи (арк. спр. 36-39).  
Заявою від 25 червня 2020 року позивач просила комісію з призначення соціальних виплат розглянути її заяву та прийняти позитивне рішення. Також в заяві позивач зазначила, що в її власності перебуває два житлових приміщення, одне з яких знаходиться у Станиці Луганській; будинок мергелевий, руйнується, город не обробляється у зв`язку з відсутністю здоров`я та віддаленим місцезнаходженням в зоні проведення бойових дій (арк. спр. 44). 
Відповідно до довідки виконавчого комітету Великочернігівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 15 червня 2020 року № 544 про наявність земельних ділянок, що включається для врахування сукупного доходу сім`ї при наданні всіх видів соціальної допомоги, ОСОБА_1 , яка є власником житла за адресою: АДРЕСА_3 , за вказаною адресою не зареєстрована та не мешкає; має у своєму володінні такі земельні ділянки, виділені рішенням сільської (районної) ради цільовим призначенням: присадибна – для будівництва та обслуговування житла 0,25 га (до розрахунку сукупного доходу не береться), для ведення особистого підсобного господарства 0,07 га (арк. спр. 8, 41).
01 липня 2020 року соціальним інспектором ОСОБА_3 складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, відповідно до якого “заявниця мешкає в однокімнатній квартирі малосімейного типу разом з дочкою. Матеріально-побутові умови задовільні. Ремонт зроблений у 2013 році, меблі та техніка зразку 2000 років. Сама заявниця особа з інвалідністю 2 групи (знаходиться на обліку у психіатра), лікування необхідно проходити 2 рази на рік, постійно залежить від ліків (транквілізаторів). Донька відвідує ССШ № 17, на дитину не отримує допомогу самотньої матері, оскільки отримувала допомогу ДСД. Допомогу ніхто не надає, мати заявниці мешкає окремо” (арк. спр. 28-31). 
Згідно з додатком до протоколу засідання комісії з питань призначення всіх видів соціальних допомог від 07 липня 2020 року № 26/1962, розглянувши заяву ОСОБА_1 , встановлено наявність у володінні 2 житла, загальна площа приміщень перевищує санітарну норму. Комісією відмовлено у призначенні допомоги згідно з пунктом 10 Положення та проведеної перевірки (арк. спр. 13, 32). 
Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 13 липня 2020 року № 685705 про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї ОСОБА_1 відмовлено у призначенні соціальної допомоги на підставі пункту 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 (арк. спр. 45).
Повідомленням від 13 липня 2020 року б/н про відмову в наданні державної соціальної допомоги ОСОБА_1 повідомлено, що державна допомога її сім`ї не призначена відповідно до пункту 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 (арк. спр. 12).
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що рішення відповідача прийнято із повним дотриманням приписів абзаців 1, 6 пункту 10 Порядку № 250.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 1 Закону України від 01 червня 2000 року 1768-III «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі - Закон №1768-III) (в редакції на час звернення з заявою),  державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Сім`я - це особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа.
Малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Відповідно статті 3 вказаного Закону, право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України.
Згідно із статтею 4 Закону №1768-III, заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.
У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.
Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.
Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.
Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно статті 6 вказаного Закону, державна соціальна допомога призначається на шість місяців.
Одиноким особам, визнаним за результатами медико-соціальної експертизи непрацездатними, які не мають інших джерел до існування, державна соціальна допомога може бути призначена на строк визнання особи непрацездатною.
Одиноким особам, які досягли 65-річного віку і не мають інших джерел до існування, державна соціальна допомога може бути призначена довічно.
Зазначені у частинах 2 та 3 цієї статті умови застосовуються також при призначенні державної соціальної допомоги непрацездатному подружжю при відсутності осіб, зобов`язаних їх утримувати відповідно до закону.
Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», визначені постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року, якою затверджено «Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» (надалі - Порядок № 250) (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктами 2, 3 Порядку, державна соціальна допомога малозабезпеченим  сім`ям (далі -  соціальна  допомога)  призначається  і  виплачується  у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території  України,  мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. 
Призначення  і  виплата  соціальної допомоги здійснюються структурними  підрозділами  з питань соціального захисту населення районних,  районних  у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих   органів   міських,  районних  у  містах  (у  разі  їх утворення)  рад  (далі  - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим  місцем проживання або місцем фактичного проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї. 
Згідно пункту 6 Порядку № 250, для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу соціального захисту населення, зокрема, такі документи: декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).
Для призначення соціальної допомоги на наступний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву і декларацію про доходи та майно.
Згідно пункту 8 Порядку № 250, соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. 
Відповідно до п. 9 Порядку № 250, рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів. 
У разі прийняття рішення про відмову в наданні соціальної допомоги орган соціального захисту населення письмово повідомляє про це уповноваженого представника сім`ї із зазначенням підстав відмови та порядку оскарження рішення.
За змістом статті 10 Закону № 1768-III та пункту 13 Порядку № 250 рішення  органу праці та соціального захисту населення про призначення соціальної  допомоги чи про відмову в її наданні може бути оскаржено до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.
Тобто, призначаючи соціальну допомогу або відмовляючи в її наданні суб`єкт владних повноважень повинен ухвалити відповідне рішення.
Суд зазначає, що стаття 7 Закону та пункт 10 Порядку визначає вичерпний перелік умов, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата.
Так, за статтею 7 Закону, Державна соціальна допомога не призначається у випадках, зокрема коли: у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).
За наявності обставин, передбачених у частині 1 цієї статті, державна соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо:  у складі сім`ї є особа з інвалідністю; у малозабезпеченій багатодітній сім`ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої і вищої освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років); неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї. Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.
За положенням пункту 10 Порядку, соціальна допомога не призначається у разі, зокрема коли:  у власності  чи  володінні  малозабезпеченої  сім`ї  є  друга квартира (будинок) за умови,  що загальна  площа  житла  перевищує 21 кв.  метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв.  метра на сім`ю,  чи  більше   одного   автомобіля,   транспортного   засобу (механізму). 
За наявності обставин, передбачених в абзацах 2-6 цього пункту,  державна соціальна допомога  може  бути  призначена органом соціального захисту населення на підставі рішень районних, районних   у   мм.   Києві  та  Севастополі  держадміністрацій  та виконавчих  комітетів  міських  і  районних  у  містах  (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій у разі, коли:  у складі сім`ї є особа з інвалідністю;  у малозабезпеченій багатодітній сім`ї  виховуються  троє  або більше  дітей  віком  до  18 років (якщо діти навчаються за денною формою   навчання  у  закладах  загальної  середньої,  професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років);  неможливість отримання   будь-яких   джерел   для   існування пов`язана  з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї. Рішення про призначення  державної  соціальної  допомоги  у  таких випадках  приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.
Аналізуючи зазначені вимоги законодавства, колегія суддів дійшла до висновку, що вказаними нормами визначено право, а не обов`язок, відповідного суб`єкта владних повноважень призначити соціальну допомогу, зокрема у разі, якщо у складі сім`ї є особа з інвалідністю, та неможливість отримання будь-яких   джерел   для   існування пов`язана  з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї, за умови, що у загальному порядку призначення такої допомоги не передбачено, у зв`язку, зокрема, якщо у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю.
Із змісту повідомлення відповідача від 13 липня 2020 року вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні відповідної допомоги з посиланням на п.10 Постнови № 250.
З додатку до протоколу засідання комісії з питання призначення всіх видів соціальних допомог від 07.07.2020 № 26/1962, вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні відповідної допомоги з посиланням на п.10 Постнови № 250, зазначено, що загальна площа приміщень перевищує санітарну норму (а.с.32).
Матеріали справи свідчать, що позивач на момент оформлення допомоги не навчається, не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, як фізична особа-підприємець не зареєстрована, є особою з інвалідністю 2 групи.
Суд зазначає, що законодавець пов`язав право на отримання допомоги саме з малозабезпеченістю сім`ї.  Малозабезпечена сім`я, в розумінні положень Закону № 1768-III - це сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий  від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Відповідно до п. 14 Порядку № 250, середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, що затверджується Мінсоцполітики, Мінекономрозвитку, Мінфіном, Держстатом, МОНмолодьспортом.
Відповідно до п. 27 Порядку № 250, органи соціального захисту населення мають право робити запити та у строк до 15 календарних днів з дня надходження відповідного запиту безоплатно отримувати від територіальних органів ДФС, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Отже, відповідач у разі звернення особи за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям має право безоплатно отримувати від органів інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від такої особи.
Матеріали справи свідчать, що відповідачем не досліджувалось розміри середньомісячного сукупного доходу сім`ї та прожиткового мінімуму для відповідної сім`ї за вказаний період, щодо яких виник спір, та їх співвідношення, а також обставини які у відповідності до ст. 7 Закону № 1768-III та п. 10 Порядку № 250 надають право позивачу на призначення такої допомоги. Матеріали справи не містять жодного документального підтвердження вчинення відповідачем дій на встановлення вказаних обставин.
Крім того, відповідачем фактично пропущено строки розгляду заяви позивача про призначення допомоги визначений порядком № 250.
Суд зазначає, що позивач звернулася до відповідача з питанням призначення допомоги у належний спосіб та при зверненні із заявою про призначення допомоги надала всі необхідні документи для її призначення.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї викладене у формі повідомлення, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.
При зверненні з позовом позивачем не було заявлено вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищезазначеного рішення відповідача. Разом з цим, позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі посилався саме на протиправність прийнятого відповідачем рішення.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
"Ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В рамках адміністративного судочинства: дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм; бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України; рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).
З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини 2 статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.
Зважаючи на вищевикладене, виходячи із завдань адміністративного судочинства, та те, що порушення прав позивача на призначення їй допомоги відбулося внаслідок прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, викладеного у формі повідомлення, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати таке рішення.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Частиною 4 цієї статті визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки відповідач має виключну компетенцію в питаннях призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї та призначення тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, суд дійшов висновку, що вирішення питань, порушених позивачем у позовній заяві, є дискреційними повноваженнями відповідача. Відповідно, суд не повноважний втручатися до таких повноважень.
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 02 червня 2020 року про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, з урахуванням висновків  наданих судом у рішенні.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням того, що рішення суду першої інстанції прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового.
Керуючись ст. ст. 243,  308,  310, 312,  315,  317,  321,  322,  325,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 р. у справі  № 360/4271/20 – задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 р. у справі  № 360/4271/20 – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області від 13 липня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї .
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 червня 2020 року про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, з урахуванням висновків  наданих судом у рішенні.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 17 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                       Е.Г.Казначеєв

Судді:                                                                                         І.В. Геращенко 

                                                                                                  Г.М. Міронова