ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 березня 2021 року 	м.Дніпро	справа № 160/11978/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Дніпровського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі № 160/11978/20               (суддя Лозицька І.О., повинний текст рішення складено 24.11.2020.р) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, тертя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просила:
          - визнати протиправними дії Дніпровського апеляційного суду (далі - відповідач-1) щодо нарахування та виплати судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження нарахування у сумі 459 079,61 грн.;
          - зобов`язати Дніпровський апеляційний суд провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, без обмежень з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при виплаті за період з                    18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року;
          - визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України (відповідач - 2) щодо обмеження фінансового забезпечення Дніпровського апеляційного суду у виплаті судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у розмірі 459079,61 грн.;
          - зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити фінансування Дніпровського апеляційного суду для виплати суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, без обмежень з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при виплаті за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року.
          В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що працює на посаді судді Дніпровського апеляційного суду, однак, суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року їй нараховано та виплачено на підставі ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а не ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до зменшення її розміру і, відповідно, порушення його прав та гарантій.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено.
          Із рішенням суду не погодились Дніпровський апеляційний суд та Державна судова адміністрація України, ними були подані апеляційні скарги. В скаргах, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідачі просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
          В обґрунтування апеляційних скарг зазначають, що з огляду на те, що з 18.04.2020р. відповідачі не мали правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що будь-які обмеження суддівської винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, крім Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Зазначив про те, що прийняття рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 не є підставою для нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди відповідно ст.135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 18.04.2020р. до 28.08.2020р., так як зазначене рішення не поширюється на правовідносини, що виникли до ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
          Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
          Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, приходить до висновку, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
          З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді судді Дніпровського апеляційного суду на підставі указу Президента України «Про переведення суддів» № 297/2018 від 28.09.2018 року.
          Наказом в.о.голови Дніпровського апеляційного суду № 05-к від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 зараховано до складу Дніпровського апеляційного суду та встановлено виплачувати щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% від посадового окладу.
          Наказом голови Дніпровського апеляційного суду № 39 від 24 квітня 2020 року, зокрема, ОСОБА_1 з 18 квітня 2020 року та на період до завершення місяця, у якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Мінінстрів України з метою запобігання поширенню на території України госрої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, нарахування суддівської винагороди було здійснено у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.
          Так, згідно довідки Дніпровського апеляційного суду № 04.2/141/20-с від                 28.09.2020 року,  судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року нараховано та виплачено суддівську винагороду, а також застосовано обмеження суддівської винагороди 10-ма розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на  1 січня 2020 року, наступним чином:
          за квітень 2020 року  нараховано 201792,00 грн. та виплачено 142911,24 грн., при цьому, сума обмеження суддівської винагороди складає 58880,76 грн.;
          за травень 2020 року нараховано 327911,99 грн. та виплачено 287237,79 грн., при цьому, сума обмеження суддівської винагороди складає 40674,20 грн.;
          за червень 2020 року нараховано 201792,00 грн. та виплачено 47230,00 грн., при цьому, сума обмеження суддівської винагороди складає 154562,00 грн.;
          за липень 2020 року нараховано 201792,00 грн. та виплачено 74110,35 грн., при цьому, сума обмеження суддівської винагороди складає 127681,65 грн.;
          за серпень 2020 року нараховано 201792,00 грн. та виплачено 124511,00 грн., при цьому, сума обмеження суддівської винагороди складає 77281,00 грн.
          Тобто, всього було нараховано 1 135 079,99 грн. та виплачено 676 000,38 грн., водночас, загальна сума обмеження суддівської винагороди 10-ма розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, складає 459 079,61 грн.
          Позивач, не погоджуючись із діями відповідача-1 щодо нарахованого розміру суддівської винагороди з застосуванням обмеження щодо такої виплати, звернулася до суду з даним позовом.
          Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з чим при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», при цьому застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить статті 130 Конституції України.
          Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розмір винагороди судді встановлюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та не може змінюватися іншими законами.
          Висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають положенням ст.130 Конституції України.
          Проте, предметом спору у цій справі є правомірність дій відповідача-1 під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, у період дії ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
          Заявлені позивачем вимоги провести нарахування та виплату суддівської винагороди у відповідності до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є похідними від вимог щодо правомірності дій відповідача-1 у спірних відносинах.
          Визначальним у цій справі є встановлення того, чи відповідали дії відповідача-1 встановленому порядку нарахування та виплати винагороди судді у спірному періоді.
           18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
          Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
          Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).
          Отже, вказаним Законом було визначено розмір заробітної плати (суддівської винагороди) на період дії карантину і вказаний Закон був чинним у спірному періоді нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди.
          Відповідач-1, реалізовуючи функції розпорядника грошових коштів, передбачених Законом про бюджет на фінансування судів, не є судом, який, вирішуючи спірні відносини, наділений процесуальними повноваженнями не застосовувати Закон, що суперечить Конституції України.
          Відповідач-2 позбавлений можливості надавати оцінку будь-якому Закону на предмет його конституційності, а отже позбавлений і можливості на свій розсуд обирати для застосування той чи інший закон, яким визначається розмір суддівської винагороди, яка, у свою чергу, фінансується за рахунок державного бюджету.
          Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що у спірному періоді нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди були чинними положення ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для висновку про неправомірність дій відповідачів у спірних відносинах.
          Той факт, що в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», не може вплинути на визначення правомірності дій відповідача у спірних відносинах, оскільки рішення Конституційного Суду України не мають ретроспективної дії.
          Таким чином, відповідачі правомірно керувалися положеннями ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» до 28 серпня 2020 року (день ухвалення рішення Конституційним Судом України), у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині заявлених вимог щодо визнання дій відповідача-1 під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, у період дії ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік"» і, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
          Керуючись ст.311, п.2 ч.1 ст.315, 317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційні скарги Дніпровського апеляційного суду та Державної судової адміністрації України - задовольнити.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада             2020 року у справі № 160/11978/20 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
          В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак