ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 206/2-1238/11
провадження № 61-23491 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
треті особи: публічне акціонерне товариство «Сведбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент»,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року в складі колегії суддів Сопруна В. В., Медяного В. М., Матківської М. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2011 року ПАТ «Сведбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
У серпні 2011 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ПАТ «Сведбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.
 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 15 лютого 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0101/0208/71-019, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 75 000 доларів США до 14 лютого 2038 року включно на купівлю квартири  АДРЕСА_1 . 
 
Згідно умов пункту 3.1.2 кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язувалась сплачувати позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитним договором у формі щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 766 доларів США. 
 
Внаслідок фінансової кризи в країні та значного зростання курсу долара США по відношенню до гривні істотно змінились обставини, якими сторони керувались при укладенні договору, що поставило їх в нерівні умови та викликає необхідність змінити договір, як це передбачено частиною першою статті 652 ЦК України. 
 
Вказує, що банк проігнорував звернення позивача про перенесення термінів платежів та звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту, що стало підставою для подачі даного позову про визнання недійсними пунктів кредитного договору та зобов`язання змінити положення пункту 6.1.1. кредитного договору та доповнити пункт 8. 
 
Під час розгляду справи по суті позивач змінила позовні вимоги і просила суд визнати кредитний договір недійсним з тих підстав, що ТОВ «Вектор Плюс», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором № 1001/0208/71-019, не може усунути порушення її прав і привести умови договору до вимог справедливості та розумності.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2013 року позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року). 
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2013 року замінено відповідача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та залучено до участі у справі ПАТ «Сведбанк» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог.
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено; поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк для звернення до суду про захист порушеного права; визнано кредитний договір від 15 лютого 2008 року № 0101/0208/71-019, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , недійсним із застосуванням наслідків його недійсності; зобов`язано сторони договору повернути одна одній все, що вони одержали на виконання цього правочину; вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Суд першої інстанції виходив із того:
- що окремі положення кредитного договору є несправедливими, зокрема його пунктами 3.7-3.9 банк наділений правом змінювати умови договору в сторону обтяження зобов`язань позичальника, в той час як позичальнику такого права не надано; параграфами 2-4 пункту 6.1.2 договору передбачено, що при істотній зміні обставин умови договору можуть бути змінені на користь банку без укладення будь-якої додаткової угоди; пунктом 6.1.3 передбачено право банку звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом на власний розсуд, при тому що власником предмета іпотеки виступає поручитель, який не є стороною кредитного договору;
- підтвердженою істотну зміну обставин, якими керувалися сторони при укладенні кредитного договору, не на користь позичальника, що викликало потребу змінити умови договору, але ВАТ «Сведбанк», до якого звернулась ОСОБА_1 з клопотанням про перенесення терміну платежів і зміни умов договору, не відреагував;
- позовна давність для звернення ОСОБА_4 у даній справі минула, проте з урахуванням неодноразово звернення позивача із заявами до банку про заміну умов договору, які були проігноровані банком, є підставою для поновлення процесуального строку.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк»,рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не врахував обставини справи, а саме, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графік погашення кредиту, а тому правові підстави для визнання недійсним оскаржуваного правочину відсутні.
 
Також апеляційний суд додатково вказав, що відсутні докази на підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» саме за оскаржуваним кредитним  договором, тому суд першої інстанції помилково залучив до участі у справі в якості відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».
 
Аргументи учасників справи
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року.
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду, як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.  
 
Мотивує касаційну скаргу тим, що: 
- апеляційний суд порушив вимоги пункту 1 частини 6 Європейської конвенції щодо права на справедливий суд та остаточність судових рішень, оскільки неправомірно прийняв до розгляду апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», адже пройшов строк апеляційного оскарження; представники ПАТ «Дельта Банк» ПАТ «Омега банк» знали про рішення суду першої інстанції в травні 2013 року, що підтверджується заявою про ознайомлення з матеріалами справи; 
- апеляційний суд не звернув увагу на заперечення ОСОБА_1 про те, що немає підстав переглядати рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою правонаступника ПАТ «Сведбанк», оскільки кредитор пропустив позовну давність для звернення до суду з вимогою про стягнення кредитної заборгованості;
- висновок апеляційного суду про те, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є неналежним відповідачем у справі є безпідставним та не обґрунтованим, адже у матеріалах справи наявні копія договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс», Витяг з реєстру заборгованості боржників № 1-Б та Витяг з додатку № 1 до вказаного договору, що є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги. 
 
Рух справи 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року до участі у справі залучено правонаступника ПАТ «Дельта Банк» - ТОВ «Фінансова компанія «Інвент». 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 15 лютого 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0101/0208/71-019, за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 75 000 доларів США на строк до 14 лютого 2038 року включно для купівлі квартири АДРЕСА_1 .  
 
Згідно умов пункту 3.1.2 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язувалася сплачувати позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитним договором у формі щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 766 доларів США.
 
15 лютого 2008 року з метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 за договором від 15 лютого 2008 року № 0101/0208/71-019 банк та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 уклали договори поруки, а банк та ОСОБА_2 також уклали договір іпотеки № 0101/0108/71-001-2-01, яким передано в заставу нерухоме майно вартістю 84 000 доларів США, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
 
09 грудня 2010 року на адресу позичальника і поручителів банк направив лист-вимогу про необхідність достроково погасити заборгованість по кредиту у зв`язку з порушеннями умов кредитного договору
 
Рішенням річних загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року ПАТ «Сведбанк» змінило своє найменування на ПАТ «Омега Банк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ПАТ «Сведбанк».
 
ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги від 19 листопада 2013 року № 6, відповідно до якого ПАТ «Омега Банк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув прав вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах, зокрема по кредитному договору від 15 лютого 2008 року № 0101/0208/71-019, укладеному між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк».
Оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про права та обов`язки ПАТ «Дельта Банк».
 
У Вінницькому міському суді Вінницької області знаходиться на розгляді справа № 127/6914/17 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, провадження у якій зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року, у справі, що переглядається.  
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 13 ЦПК України (тут і далі в редакції на час вчинення процесуальних дій) особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право на апеляційне оскарження судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 292 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Схожого за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).
 
Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.
Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13.
 
Оскаржуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року в апеляційному порядку, ПАТ «Дельта Банк» вказувало на те, що суд вирішив питання про його права, інтереси та обов`язки, оскільки 19 листопада 2013 року ПАТ «Дельта Банк» викупило право вимоги за кредитним договором від 15 лютого 2008 року № 0101/0208/71-019, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 .
 
Рішення апеляційного суду не містить мотивів та обгрунтувань висновку про те, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та інтереси ПАТ «Дельта Банк».
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини 3 статті 411 ЦПК України є підставою для наравлення справи на новий розгляд. 
 
За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржене рішення апеляційного суду скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.  
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року скасувати.
 
Передати справу № 206/2-1238/11 на новий розгляд до апеляційного суду. 
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року, втрачає законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
Є. В. Краснощоков
 
М. Ю. Тітов
 
М. М. Русинчук