УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/21890/20
Провадження № 22-ц/4820/324/21
Категорія: 30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/21890/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2020 року (суддя Продан Б.Г., повне судове рішення складено 17 грудня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України про стягнення майнової та моральної шкоди.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2020 року закрито провадження у справі №686/11923/19, проте постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року цю ухвалу скасовано з підстав її незаконності. Позивач вказує, що внаслідок ухвалення судом незаконного рішення йому завдано моральної шкоди, що виявилася у негативних переживаннях, почуттях тривоги, душевного болю, занепокоєння за своє психологічне здоров`я, емоційну напругу та приниження його гідності. Також, ОСОБА_1 зазначав, що в результаті постановлення незаконної ухвали йому було завдано і майнової шкоди у вигляді фактично витрачених двох годин його часу на написання скарги про скасування ухвали, проїзду та подання її до канцелярії суду, які він оцінив в 20000 грн, вартості проїзду маршрутним таксі у сумі 10 грн та витрачання власного паперу, електроенергії, фарби картриджу лазерного принтера на суму 3,90 грн. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держави України на свою користь 1 000 000 000 грн моральної шкоди та 20023, 90 грн майнової шкоди.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на його незаконність, адже суд першої інстанції застосовував законодавство Держави України на свій розсуд, заставляючи позивача надавати докази завданої йому моральної шкоди всупереч вимогам ЦК України. Крім того, апелянт зазначає, що саме представник Держави України на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів зобов`язаний доводити те, що заявлений розмір шкоди не є співмірним або взагалі, що такої шкоди не завдано, проте відповідачем до суду не надано жодних доказів. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу Вища рада правосуддя погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Представник відповідача вказує, що позивачем не надано аргументів на підтвердження того, що відповідачем будь-якою мірою порушено його права чи інтереси. Представник вважає, що питання, що порушенні в позовній заяві та апеляційній скарзі, не відносяться до компетенції Вищої ради правосуддя, а в рішенні суду першої інстанції вірно зазначено, що відповідач не вправі надавати правову оцінку судовим рішенням чи втручатися у здійснення судочинства, у тому числі, сприяти у розгляді конкретних судових справ. Крім того, як вказує відповідач, ОСОБА_1 не надано доказів та не зазначено, в чому саме полягала вина відповідача та які протиправні дії вчинено відповідачем стосовно позивача, оскільки саме на позивача покладено обов`язок довести, якими діями йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір та надати докази на підтвердження вимог. 
Учасник справи та представник учасника справи до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Вищої ради правосуддя. 
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
І відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення, постановленого за відсутністю учасників справи є дата складення повного судового рішення 24 лютого 2021 року.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Встановлено, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2020 року закрито провадження у справі №686/11923/19 за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Хмельницької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с.15).
І постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2020 року в частині закриття провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано і справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду (а.с.12-13).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для застосування до правовідносин сторін положень ст. 1176 ЦК України, а позивачем, виходячи із загальних підстав для відшкодування шкоди, не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення судом при постановленні ухвали про закриття провадження у справі №686/11923/19 вимог процесуального закону; протиправність дій та наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями чи бездіяльністю відповідача.
Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального і процесуального права та надав відповідну правову оцінку всім фактичним обставинам справи і доказам. 
Так, чинним законодавством надано можливість громадянинові повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.
Відповідно до статей 126, 129 Конституції України законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність. 
В силу роз`яснень, що викладені в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» передбачено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Ці роз`яснення узгоджуються із положеннями статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Враховуючи вищенаведене, цими положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.
Крім того, в силу положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частинами другою, п`ятою та шостою ст. 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Законом України від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено аналогічний порядок відшкодування шкоди.
Разом з тим, застосування положення частини 6 статі 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов`язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Як слідує із частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України, у цьому виді деліктних зобов`язань позивачу необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння і причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності відповідача.
Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав недоведеності є правильним. 
Таким чином, при вирішенні спору, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з врахуванням наданих доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції, всупереч ЦК України зобов`язував ОСОБА_1 надавати докази завдання йому моральної шкоди, тоді як саме представник Держави України зобов`язаний доводити те, що заявлений розмір не є співмірним або взагалі, що такої шкоди не завдано, не заслуговують на увагу.
Так, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення застосовано вірні норми матеріального права, а саме положення ст. ст. 22, 1173, 1174, 1176 ЦК України і суд прийшов до правильного висновку про те, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, її розмір і протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а на відповідача – саме наявність чи відсутність вини у заподіянні шкоди. 
І оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасником справи та представником учасника справи докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог. 
Доводи апеляційної  скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо вирішення спору.   
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено. 
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2021 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай