ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
25 лютого 2021року
м. Київ
справа № 643/4766/17
провадження № 51- 5439км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати                                                                   Касаційного  кримінального суду у складі:
головуючого                                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                                         ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
 
за участю:                                                             
секретаря судового засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016220000001204, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі — КК),
 
за касаційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»(далі – ПАТ «СК «УСГ»), що є правонаступником цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»(далі – ТДВ «СТДВ «Глобус»), на вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 рокута ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
 
У справі вирішено цивільні позови. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди по 250 000 грн кожному. 
 
Крім того, стягнуто з ТДВ «СТДВ «Глобус»на користь:
- ОСОБА_7 – у рахунок відшкодування витрат на поховання 15 867 грн та у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 17 400 грн.;
- ОСОБА_8 – у рахунок відшкодування витрат на поховання 8800 грн та у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 17 400 грн.;
- ОСОБА_9 – у рахунок відшкодування витрат на поховання 8800 грн та у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 17 400 грн.
 
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат, зокрема стягнуто із ОСОБА_6 у дохід держави у рахунок відшкодування витрат на проведення судових експертиз всього 38 158,32 грн.
 
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні за обставин, викладених у вироку, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК.
Як установив суд, 6 листопада 2016 року близько 22:10 ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «CHEVROLET CRUZE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гвардійців Широнінців у м. Харкові зі сторони вул. Василя Стуса (Механізаторської) у напрямку вул. Валентинівської (Блюхера) зі швидкістю близько 60 км/год, поблизу будинку №49, порушивши вимоги пунктів 10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху, проявив необачність, перед початком здійснення маневру лівого повороту не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не надав перевагу в русі автобусу марки «І-VAN А07А1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку по правій смузі руху, та допустив з ним зіткнення, що призвело до загибелі трьох пасажирів вказаного автомобіля: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Не погоджуючись із вироком суду в частині вирішення цивільних позовів, представник цивільного відповідача оскаржив його в апеляційному порядку.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 29 вересня 2020 року вирок суду першої інстанції щодо  ОСОБА_6 залишив без зміни, апеляційну скаргу – без задоволення.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі представник ПАТ «СК «УСГ», який є правонаступником цивільного відповідача ТДВ «СТДВ «Глобус», вважає, що судові рішення обох інстанцій у частині цивільного позову підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.
 
Вимоги мотивовано тим, що суд першої інстанції:
- ухвалив вирок щодо цивільних позовів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про стягнення з ТДВ «СТДВ «Глобус» на їхню користь моральної шкоди, не з`ясувавши сімейних і родинних зв`язків загиблих, що суперечить ч. 27.3 ст. 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-ІV);
- не взяв до уваги того, що у справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження здійснення потерпілим ОСОБА_7 витрат на поховання в розмірі 712 грн та 4155 грн, а потерпілими ОСОБА_9 і ОСОБА_8 — витрат на поховання по 8800 грн кожний, що також суперечить вимогам Закону № 1961-ІV, який є спеціальним та обов`язковим до застосування;
- у цивільного відповідача відсутній обов`язок перед позивачами виплачувати страхове відшкодування, оскільки вони не зверталися до страховика із заявами про виплату страхового відшкодування в межах строку, визначеного ст. 35 Закону № 1961-ІV, та пропустили строк для подачі заяви на виплату страхового відшкодування, що у свою чергу є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. При цьому вважає, що зазначений у п. 37.1.4 ст. 37 цього Закону строк є присічним і поновленню не підлягає. На його переконання, таку правову позицію викладено і у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року (справа №753/5293/16-ц, провадження № 14-310цс18).
 
Крім того, представник цивільного відповідача вважає, що суди при постановленні судових рішень порушили вимоги Закону № 1961-ІV, не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду щодо подібних правовідносин та проігнорували вже сформовану єдину практику, а суд апеляційної інстанції свою ухвалу не мотивував та не обґрунтував. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу не надійшло.
У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення вимог цієї скарги.
 
Мотиви Суду
 
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК, правильність кваліфікації його дій, а також справедливість призначеного засудженому покаранняв касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 статті 129 КПК суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.
Як установлено судами, 2 липня 2016 року між ОСОБА_14 та ТДВ «СТДВ «Глобус» був укладений договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/ 0042921, що діяв станом на 5 листопада 2016 року, відповідно до якого автомобіль «CHEVROLET CRUZE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахований ТДВ «СТДВ «Глобус» (т. 2, а.с. 13, 20, 24, 39).
У результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 5 листопада 2016 року за участю застрахованого транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_6 , та транспортного засобу «І-VAN», державний реєстраційний      №  НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_10 , пасажири автомобіля «CHEVROLET CRUZE» ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 загинули.
Відповідно до ст. 2Закону № 1961-ІVвідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовують норми цього Закону.
Згідно зі ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Доводи касаційної скарги представника ПАТ «СК «УСГ» про те, що оскільки потерпілі не подали заяви про виплату страхового відшкодування до страховика та порушили строки для такого звернення, то це є підставою для відмови в задоволенні їх позовних вимог, не спростовують правильності висновків суду при вирішенні цього питання виходячи з наступного.
 
Так, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, попереднє звернення потерпілого до цього страхового бюро із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-ІV, не є обов`язковим.
 
Посилання представника ПАТ «СК «УСГ» як на підтвердження своїх доводів про обов`язковість звернення до страховика із заявою про виплату в установлений законом термін на правову позицію, викладену в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року (справа №753/5293/16-ц, провадження № 14-310цс18), колегія суддів до уваги не бере, оскільки зазначений висновок стосується проваджень цивільної юрисдикції, тоді як остання правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року, поширюється на вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні.
 
Не знайшли свого підтвердження і доводи касаційної скарги представника цивільного відповідача про безпідставність стягнення на корись потерпілих заподіяної моральної шкоди.
 
Згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-ІV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
 
Ураховуючи, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 травня 2016 року установлено мінімальну заробітну плату в місячному розмірі 1450 гривень, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 17 400 грн (12 х 1450 грн).
 
З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, установивши та визнавши потерпілими й цивільними позивачами ОСОБА_7 (батька загиблого ОСОБА_11 ), ОСОБА_9 (батька загиблого ОСОБА_13 ), ОСОБА_8 (матері загиблого ОСОБА_12 ), обґрунтовано стягнув із страховика на користь потерпілих по 17 400 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, що не перевищує максимального розміру, визначеного Законом № 1961-ІV стосовно одного померлого. Посилаючись у касаційній скарзі на те, що суд не встановив родинних та сімейних стосунків загиблих, представник цивільного відповідача не зазначив, які саме особи безпідставно включені до кола осіб, що мають право на отримання від страховика відшкодування, чи права яких осіб порушено та кого не включено до кола таких осіб. При тому що в цій частині судові рішення з боку інших осіб не оскаржуються.
 
У цілому не спростовують правильності висновків судуі доводи касаційної скарги представника цивільного відповідача про невмотивованість задоволення судами цивільних позовів потерпілих у частині відшкодування витрат на поховання у зв`язку з ненаданням потерпілими належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення таких витрат.
Так, із судових рішень убачається, що на підтвердження оплати послуг потерпілим ОСОБА_7 надано суду копії договору-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_11 на суму 11 000 грн та товарного чека на суму 11 000 грн, квитанцій на суму 712 грн та 4155 грн, а всього на суму 15 867 грн (т. 2, а.с. 10-16), яку й було стягнуто з цивільного відповідача ТДВ «СТДВ «Глобус».
Потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 також надали суду копії договорів-замовлення на організацію та проведення поховання своїх дітей ОСОБА_12 і ОСОБА_13 кожний на суму 8800 грн та товарних чеків кожний на суму 8800 грн (т. 1, а.с. 19-28).
Разом з цим представник цивільного відповідача не навів переконливих доводів на підтвердження безпідставності такого стягнення, а також спростування тих обставин, що послуги, за які проведено оплату, не надавалися позивачам.
На підставі вищевикладеного відсутні підстави для непогодження з висновками суду першої інстанції в частині задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 до цивільного відповідача ТДВ «СТДВ «Глобус» у зв`язку з їх законністю та обґрунтованістю, мотиви, з яких були прийняті вказані рішення, викладено в оскаржуваному вироку, доводи касаційної скарги їх не спростовують та не впливають на загальну справедливість судового рішення. 
Апеляційний суд, розглянувши апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТДВ «СТДВ «Глобус», відповідно до вимогст. 419 КПК у цілому належним чином перевірив доводи апелянта та надав їм оцінку з урахуванням вищезазначених нормативних актів.
 
Ураховуючи наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга представника цивільного відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни.
 
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2018 рокута ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», що є правонаступником цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», — без задоволення.
 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_16                       ОСОБА_2                      ОСОБА_3