ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/398/21 Справа № 175/3281/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів                      -       Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року
по справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта” про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2019 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта” про відшкодування матеріальної шкоди. 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта” про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта” про відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, а саме: стягнути з відповідача ТОВ “Нова Пошта” на користь позивача ОСОБА_1 9317,83 грн., в якості відшкодування матеріальної шкоди.
Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.06.2019 року позивач звернувся до відділення №1 «Нова пошта», що розташоване за адресою: м. Підгородне та оформив відправлення на ім`я ОСОБА_3 з оголошеною вартістю 0,001 грн.
При складанні експрес-накладної № 59000430218939 від 22.06.2019 р. Відправник передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору (публічна оферта) про надання послуг з організації перевезення відправлень, розміщеного на офіційному сайті http://novaposhta.ua.
Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України: Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Таким чином, сторони договору дійшли згоди щодо основних його умов, у тому числі щодо оголошеної вартості вантажу у розмірі 0,01 грн. по вказаній експрес-накладній. Але вказаний товар доставлено не було.
Згодом у зв`язку із пошкодженням зазначеного вантажу позивачем 01 липня 2019 року до TOB «Нова пошта» подано письмову претензію, у якій ОСОБА_1 просив здійснити йому матеріальну компенсацію (а.с. 15).
Згідно ст. ст. 909, 917 ч.3, 924 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві). Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної. Перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу. Перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Згідно відповіді на претензію позивача за №10694 від 05 липня 2019 року, вбачається, що відправлений ОСОБА_1 товар під час перевезення було знищено у зв`язку з пожежею та запропонували відшкодувати 0,01 грн., яка була оголошена в експрес накладній (а.с. 16).
Згідно пункту 7.2.2. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта» у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною. У разі повної компенсації оголошеної вартості за пошкоджене відправлення замовник повертає експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно із рахунком-фактурою № 50, виставленого TOB «Арена Сервіс, Атд» ціна вказаних запчастин, які було відправлено становить 9317,83 грн.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Між тим, на позивача покладається обов`язок доведення розміру спричиненої йому шкоди.
А тому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розмір заподіяної йому шкоди, а заявлений розмір збитків є не співрозмірним з оголошеною вартістю відправлення.
Доводи апелянта, що він не був попереджений про необхідність визначення ним оголошеної цінності вантажу та не вчиняв жодних дій щодо самостійного зазначення оголошеної цінності або щодо погодження оголошеної цінності з перевізником, а тому між сторонами договору не було досягнуто згоди щодо розміру оголошеної цінності, у зв`язку з чим відповідачем було порушено майнове право позивача на належну якість обслуговування та відшкодування майнової шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки власні висновки апелянта стосовно певних ситуацій та тлумачення законодавства на власний розсуд не може бути використано судом для скасування рішення та задоволення позову. 
Отже, апелянтом не спростовано висновків суду першої інстанції та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого судового рішення, оскільки як вбачається з матеріалів справи при складані експрес-накладної № 59000430218939 від 22.06.2019р, позивачем заявлено оголошену вартість багажу у розмірі 0,01 грн., інших доказів, що фактична вартість вантажу, що був відправлений ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 становить 9317,83 грн. матеріали справи не містять. 
Крім того позивачем не доведено який саме товар був відправлений позивачем, оскільки зазначення в експрес - накладній назви вантажу «інші запчастини» вказують лише на родову ознаку речі, а не на те, який саме вантаж відправляється.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

 Судді                                                                                              М.Ю. Петешенкова 

                                                                 В.С.Городнича