КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                           ___________________________________
Справа №357/1492/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/2799/2021                                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 вересня 2020 року (суддя Ярмола О.Я.) у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Павліченко, 26» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
встановив:
 
у лютому 2020р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 11 544грн 12коп., суму індексу інфляції в розмірі 1 021грн, 3 % річних від суми боргу в розмірі 496грн 86коп., заборгованість за водопостачання та водовідведення - 10 732грн 72коп., суму індексу інфляції в розмірі 807грн 31коп., 3 % річних на суму боргу 424грн 90коп., а всього - 25 026грн 91коп., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 102грн та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000грн.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 7 жовтня 2009 року. В даному будинку створено ОСББ «Павліченко, 26», яке є балансоутримувачем і здійснює утримування та обслуговування цього будинку.
Позивач посилався на те, що 31 січня 2017р. на загальних зборах співвласників ОСББ «Павліченко, 26» затверджено розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території, який вступив в дію з 1 лютого 2017 року, у сумі 4грн за 1 м2 загальноїплощі квартири, які необхідно оплачувати до 20 числа місяця, що настав за розрахунковим, а протоколом № 23 загальних зборів співвласників ОСББ «Павліченко, 26» від 6 листопада 2018 року з 1 січня 2019 року затверджено розмір внесків для співвласників житлових приміщень у розмірі 4грн 21коп. за 1 м2.
Також позивач зазначав, що 1 липня 2013 року уклав з ТОВ «Білоцерківвода» договір № 6044 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.
Позивач стверджував, що відповідач систематично роками не сплачує внески на утримання будинку та прибудинкової території, а також за послуги водопостачання та водовідведення, тому у 2019р. звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги, 25 липня 2019р. був виданий судовий наказ, проте ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 

16 грудня 2019 року наказ був скасований з підстав наявності спору між сторонами.
Позивач зазначав, що за період з 1 лютого 2017 року по 1 січня 2020 року у відповідача наявна заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 11 544грн 12коп., за водопостачання та водовідведення - 10 732грн 72коп., яка підлягає стягненню з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 вересня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Павліченко, 26» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 11 544грн 12коп., суму індексу інфляції в розмірі 1 021грн, 3 % річних від суми боргу в розмірі 496грн 86коп., заборгованість з водопостачання та водовідведення - 10 732грн 72коп., суму індексу інфляції в розмірі 807грн 31коп., 3 % річних на суму боргу 424грн 90коп., а всього - 25 026грн 91коп., а також судові витрати у сумі 7 102грн.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою залишити позовну заяву без задоволення.
Відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, необґрунтованість рішення суду, оскільки з наданих позивачем протоколів загальних зборів співвласників будинку, якими затверджені розміри внесків співвласників, не можливо встановити наявність кворуму та наявність необхідної кількості голосів для прийняття рішень, що в свою чергу ставить під сумнів належність та допустимість даних доказів. 
Також  відповідач вважає, що позивачем не доведено надання йому послуг.
Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження продовження строку дії договору № 6044 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 1 липня 2013 року, а також зміни тарифів на водопостачання та водовідведення.
Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення витрат на правову допомогу, акту приймання-передачі наданих послуг та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; видатковий касовий ордер складений з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, та положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 637 від 15 грудня 2004 року, тому його представник просив зменшити розмір витрат на оплату правової допомоги до 1 000грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСББ «Павліченко, 26» - адвокат Базюченко А.О. просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки відповідачем не надано доказів оплати нарахованих внесків та платежів за період виникнення заборгованості, не спростовано наявність заборгованості. Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у протоколах загальних зборів інформації про кворум не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки протоколи відповідачем не оскаржені, а тому є чинними. Щодо строку дії договору № 6044 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 1 липня 2013 року, то відповідач не звернув увагу на пункт 12.2, який передбачає пролонгацію договору. Посилання відповідача на недоведеність понесення позивачем витрат на правову допомогу спростовується наданим  доказами, а фіксований розмір гонорару адвоката визначений у пункті 4.1 договору про надання правової допомоги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, 

обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 81 м2 (с.с.19-20).
Власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 було створено ОСББ «Павліченко, 26», про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 29 грудня 2008 року внесено запис за № 13531200000003509 (с.с.9).
Згідно протоколу №16 від 31 січня 2017р. загальними зборами співвласників ОСББ «Павліченко, 26» затверджено розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території з 1 лютого 2017 року у сумі 4грн за 1 м2 загальноїплощі квартири, які необхідно оплачувати до 20 числа місяця, що настав за розрахунковим (с.с.29). 
Протоколом № 23 загальних зборів співвласників ОСББ «Павліченко, 26» від 6 листопада 2018 року затверджено розмір внесків для співвласників житлових приміщень з 1 січня 2019 року в розмірі 4грн 21коп. за 1 м2 (с.с.30-31).
1 липня 2013 року між ТОВ «Білоцерківвода» та ОСББ «Павліченко, 26» укладений договір № 6044 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, пунктом 1.1. якого передбачено, що виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачу послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у необхідних обсягах, визначених нормативним розрахунком і відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати отримані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.
Згідно наданих позивачем розрахунків за період з 1 лютого 2017 року по 31 грудня 2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 11 544грн 12коп. за утримання будинку та прибудинкової території, а також у розмірі 10 732грн 72коп. - за водопостачання та водовідведення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний вносити на рахунок позивача внески на утримання будинку та прибудинкової території, за водопостачання та водовідведення, свій обов`язок виконує не у повному обсязі, тому заборгованість підлягає стягненню у примусовому порядку з врахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.
Згідно частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. 
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі Закон) основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання.

Частинами першою, сьомою статті 22 Закону передбачено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень.
За змістом ст. 16 Закону об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання укладати договори; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.
Статтею 15 Закону визначено, що співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону співвласник квартири зобов`язаний сплачувати внески та платежі за отриманні послуги.
Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», визначено: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги.
Згідно пункту 3. розділу ІІІ. статуту ОСББ «Павліченко, 26» до виключної компетенції загальних зборів віднесено визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.
Відповідно до пунктів 11. розділу ІІІ., 2. розділу V. статуту ОСББ рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників; співвласники зобов`язані виконувати рішення статутних органів, прийняті в межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Встановивши, що відповідач є власником квартири у будинку, балансоутримувачем якого є ОСББ «Павліченко, 26», суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про зобов`язання відповідача сплачувати внески на утримання будинку та прибудинкової території, а також сплачувати за водопостачання та водовідведення, так як ОСББ є колективним споживачем вказаної послуги відповідно до укладеного договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не перевірено правомірність прийняття рішень загальними зборами про встановлення розміру внесків на утримання будинку та прибудинкової території, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки таких  позовних вимог заявлено не було.
Відповідно до частини 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У підтвердження своїх позовних вимог позивач надав протоколи загальних зборів ОСББ «Павліченко, 26», в яких відображенні рішення загальних зборів, які у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем оспорені не були, а відтак суд не мав правових підстав вважати зазначенні рішення неправомірними.
Твердження у апеляційної скарги, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження продовження строку дії договору № 6044 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 1 липня 2013 року, а також зміни тарифів на водопостачання та водовідведення, колегія суддів вважає безпідставними, так як пунктом 12.2. розділу 12 даного договору сторони погодили, що договір вважається переукладеним на наступний календарний рік на таких же умовах, якщо за один місяць з його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії. Суду не надано доказів, що зазначений договір був розірваний або сторони заявили про його закінчення.
Щодо зміни тарифів на водопостачання та водовідведення позивачем надані копії листів ТОВ «Білоцерківвода», які підписані директором підприємства, тому підстав для визнання зазначених доказів неналежними колегія суддів не вбачає.
Ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні до апеляційної скарги відповідачем не надано доказів оплати за водопостачання та водовідведення у спірний період або про не отримання послуг, за які позивач просить стягнути заборгованість.
Також відповідачем не було надано альтернативного розрахунку заборгованості, яка б спростувала наданий позивачем розрахунок, а відтак колегія суддів вважає, що позивачем розмір заборгованості був доведений належними доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.
Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Так як між позивачем та відповідачем існують грошові зобов`язання, які відповідачем порушуються, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, 

що наявна заборгованість підлягає сплаті з врахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Апеляційна скарга не містить доводів неправильності розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для перегляду рішення суду в цій частині.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував обсяг наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість та докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат позивачем.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах процесуального права та наданих доказах.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно пункту 1частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частина 1 статті 134 ЦПК України передбачає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У частині 3 статті 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Аналогічна позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц.
З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач зазначив, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, складаються з судового збору у сумі 2102грн та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000грн.
На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу суду першої інстанціїбуло надано:
- копія договору про надання правової допомоги № 24/06/19 від 24 червня 2019 року, укладеного між адвокатом Базюченком А.О. та ОСББ «Павліченко, 26», предметом якого є надання юридичної допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 (с.с.52-53);
- попередній (орієнтований) розрахунок витрат, відповідно до якого вартість складання позовної заяви про стягнення боргу та додаткових документів - 2000грн, розрахунку боргу, індексу інфляції, 3 % річних - 1 000грн, орієнтована кількість судових засідань 2 засідання (2 000грн), загальна сума витрат становить 5 000грн (с.с.7).
- копія видаткового касового ордера від 31 жовтня 2019 року, виданого адвокатом Базюченком А.О., про прийняття від ОСББ «Павліченко, 26» 5 000грн (с.с.6).
В пункті 4.1 договору про надання правової допомоги № 24/06/19 від 24 червня 2019 року сторони погодили, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару в сумі 5 000грн.
З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Базюченком А.О. була складена позовна заява, зроблені розрахунки заборгованості, інфляційних втрат, 3% річних, адвокат приймав участь у судових засіданнях, кількість яких була більше 2, а відтак наданий позивачем розрахунок судових витрат підтверджений матеріалами справи.
Твердження у апеляційній скарзі про те, що видатковий касовий ордер не є належним доказом понесення позивачем витрат, є помилковими, так як чинним законодавством не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язковим для адвоката, останній може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року, справа 727/4597/19.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Посилання відповідача на необхідність зменшення розміру витрат позивача на оплату правової допомоги до 1 000грн, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи обсяг виконаної адвокатом Базюченком А.О. роботи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну 

скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 вересня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                      І.М. Рейнарт  

Судді                                                                         Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк