ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 р.	Справа № 554/5904/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29.09.2020, головуючий суддя І інстанції: Стрюк Л.І., м. Полтава, по справі № 554/5904/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Поліцейського 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Сіренка  Михайла Анатолійовича                 
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до поліцейського 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Сіренка Михайла Анатолійовича (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 22.06.2020 серії ЕАМ №2724512 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП.
В обґрунтування позову пояснив, що 22.06.2020 відповідачем винесена постанова серії ЕАМ №2724512 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої позивачем було допущено перевищення швидкості в населеному пункті на 24 км/год, чим порушено п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Вказав на порушення своїх прав та відсутність можливості скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, оскільки справа була розглянута на місці зупинки автомобіля, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, що передбачено вимогами ст. 276 КУпАП. Відмітив, що справа про адміністративне правопорушення розглядалась із порушенням процедури її розгляду та за відсутності роз`яснення йому прав та обов`язків. Вважає докази, одержані за допомогою приладу TruCam неналежними та недопустимими, з огляду на незаконність використання цього засобу вимірювальної техніки внаслідок вилучення його з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Також стверджує, що вказаний прилад не міг зафіксувати швидкість саме його автомобіля, оскільки він рухався в потоці транспортних засобів, що рухались попереду чи збоку в одному напрямку, що свідчить про невідповідність такого доказу вимогам чинного законодавства України. Зауважив, що в оскаржуваній постанові відповідачем, всупереч вимогам ст. 283 КУпАП, не зазначено технічний засіб, яким нібито зафіксовано перевищення швидкості. Враховуючи викладене, вважає оскаржувану постанову від 22.06.2020 серії ЕАМ №2724512 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29.09.2020 по справі № 554/5904/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Сіренка Михайла Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29.09.2020 по справі № 554/5904/20, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що не погоджується з абзацами 4-13 та 28 мотивувальної частини судового рішення щодо дотримання встановленої процедури розгляду адміністративної справи, посилаючись на відсутність доказів зазначеного в матеріалах справи, а також на доводи, які були викладені в позовній заяві. Вважає невірними абзаци 15-27 судового рішення щодо підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, оскільки швидкість автомобіля вимірювалась за допомогою приладу TruCam ТС001013, а не приладом, зазначеним у судовому рішенні. Зазначив про відсутність в матеріалах справи доданого носія, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення, а саме приладу TruCam. Вказав, що відповідачем, всупереч вимогам ст.283 КУпАП до постанови не внесені відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, а відтак, цей відеозапис не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення позивачем порушення п.12.4 Правил дорожнього руху. Посилаючись на викладені доводи наполягає на скасуванні оскаржуваної постанови.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач в наданих до суду додаткових письмових поясненнях вказав, що під час фіксування патрульною поліцією нібито вчиненого ним порушення він здійснював маневр з метою недопущення аварійної ситуації на дорозі, а саме, пропустив маршрутний мікроавтобус. Також, просив справу розглядати без його участі.
Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно зі ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваною постановою від 22.06.2020 серії ЕАМ №2724512 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255,00 грн.
Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 22.06.2020 о 20:07 год., керуючи транспортним засобом ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Полтава, вул. Європейська (Фрунзе), 157, рухався зі швидкістю 74 км/год, при цьому перевищив швидкість в населеному пункті на 24 км/год, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam LTІ 20/20 ТС001013 (а.с.7).
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання її протиправною та скасування.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови, оскільки наданими відповідачем доказами підтверджується факт вчинення позивачем порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Як встановлено пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР), у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У відповідності до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення визначеного п. 12.4 ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCam LTI 20/20 серії ТС 001013.
На підтвердження вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського, а також фотографії, зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 (серійний номер ТС 001013) (а.с. 28, 38).
Наявним в матеріалах справи фотознімком, зробленим за допомогою вказаного приладу, зафіксовано рух автомобіля ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 , на недозволеній швидкості 74 км/год.
Слід відмітити, що відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, - TruCam LTІ 20/20 серійний номер ТС 001013, у відповідності до п. 4 ч.2 ст.283 КУпАП, внесені до оскаржуваної постанови, а тому доводи позивача про відсутність в оскаржуваній постанові посилань на прилад, яким було здійснено фіксацію порушення, не відповідають дійсності.
Крім того, слід вказати, що серійний номер приладу в автоматичному порядку відображено у наданій відповідачем фотокопії, датованій 22.06.2020 о 20:07 год., якою чітко зафіксовано швидкість руху автомобіля ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 у 74 км/год, в м.Полтаві, що також спростовує доводи ОСОБА_1 про неможливість ідентифікувати його автомобіль у потоці машин.
Твердження позивача про те, що приладом TruCam могло бути зафіксовано перевищення швидкості не позивачем, а іншим автомобілем, який рухався попереду або позаду нього у потоці машин, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з наданих відповідачем фотографій, автомобіль позивача був зафіксований приладом прицільно, при цьому, дистанція між ним та іншими автомобілями була такою, що виключає можливість помилки приладу.
Неповне зазначення місця вчинення правопорушення у матеріалах фотофіксація (м.Полтава), тоді як згідно з постановою відповідача місцем вчинення правопорушення є м. Полтава, вул. Європейська (Фрунзе), 157, на думку колегії суддів, не спростовує факту вчинення позивачем порушення вимог п.12.4 ПДР, при цьому позивачем не заперечується та обставина, що подія відбулася саме за адресою: м. Полтава, вул. Європейська (Фрунзе), 157.
За таких умов неповне зазначення місця вчинення правопорушення не розцінюється колегією суддів як обставина, що свідчить про неправильність складання постанови серії ЕАМ №2724512 від 22.06.2020.
З приводу доводів позивача про те, що дані з приладу TruCam 20/20 з серійним номером ТС 001013 не можна вважати належними доказами, оскільки цей прилад вилучений з Держаного реєстру засобів вимірювальної техніки № УЗ3197-12, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За визначенням, наведеним у ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Колегія суддів зазначає, що у спірних відносинах предметом доказування є встановлення факту наявності або відсутності факту правопорушення в діях позивача п.12.4 ПДР обмеження швидкості руху.
Відповідач, стверджуючи про вчинення позивачем вказаного правопорушення посилається на відеозапис, зроблений за допомогою відповідного технічного засобу TruCam LTІ 20/20 ТС001013.
Згідно зі ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України).
Згідно з наявною в матеріалах справи копією сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012, затверджений тип засобу вимірювальної техніки Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI TruCam 20/20 та зареєстровано в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки за № УЗ3197-12 (а.с. 30).
Колегія суддів зауважує, що у 2015 році прилад Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI TruCam 20/20 був виключений з Державного реєстру транспортних засобів вимірювальної техніки, оскільки не був поданий на періодичні державні випробування.
Разом з тим, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності з 01.01.2016, не передбачено проведення державної експертизи засобів вимірювальної техніки.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами.
Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться, зокрема, науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів (ч. 5 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»).
Як вбачається зі змісту свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17318 від 18.11.2019, виданого ДП «Укрметртестстандарт» Мінекономрозвитку України, чинного до 18.11.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС001013 (виробник Laser Technology Inc., США), відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год (а.с.29).
Враховуючи викладене, прилад TruCam LTI 20/20 № ТС001013 пройшов повірку у встановленому законом порядку, за результатами якої було визнано його відповідність вимогам технічного регламенту, а відтак, є дозволеним до використання на території України.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що свідоцтво про повірку № 22-01/17318 від 18.11.2019 є свідченням належної повірки того приладу, яким зафіксований рух автомобіля позивача 22.06.2020, та вважає, що показання приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС001013 є належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР у розмінні ст.ст. 73-75 КАС України та вважає спростованими доводи апелянта про вимірювання швидкості руху його автомобіля неналежним приладом.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР підтверджено належними і допустимими доказами.
Твердження позивача про те, що відповідачем не було роз`яснено його права та обов`язки, колегія суддів відхиляє, оскільки з наявного відеозапису з бодікамери чітко вбачається, що після зупинення автомобіля позивача поліцейський 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Сіренко Михайло Анатолійович представився, роз`яснив позивачу причину зупинки його автомобіля, а також права позивача, які йому були зрозумілі. За запитання чи зрозумілі йому його права ОСОБА_1 відповів позитивно та ніяких клопотань не висловлював. Також позивачу запропоновано оглянути відео з приладу TruCam, на що останній погодився, після чого, не висловивши незгоду із вказаним правопорушенням, лише зазначив про намір оскаржити  постанову поліцейського.
Слід відмітити, що позивач не надавав пояснень про те, що під час фіксування патрульною поліцією нібито вчиненого ним порушення він здійснював маневр з метою недопущення аварійної ситуації на дорозі, а саме, пропустив маршрутний мікроавтобус. З дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису таких обставин не вбачається, а тому такі доводи позивача слід вважати недоведеними та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях ОСОБА_1 .
Колегія суддів зауважує, що позивачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не спростовувався факт руху його автомобіля 22.06.2020 о 20:07 годині зі швидкістю 74 км/год в м. Полтава, вул. Європейська (Фрунзе), 157, клопотань про надання можливості надати пояснення або скористатися правовою допомогою позивачем заявлено не було, однак, наразі позивач вважає, що факт вчинення ним порушення не зафіксовано належним чином, разом з цим, такі твердження не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
Щодо доводів апелянта про відсутність доданого до матеріалів справи приладу TruCam, яким зафіксовано вчинення позивачем правопорушення, як обставини, що спростовує вчинення ним спірного правопорушення, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки належним та допустимим доказом у розумінні ч. 1 ст. 72, ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України є не сам прилад, яким здійснюється фіксація подій, а відеозапис та матеріали фотозйомки, з яких вбачається вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова серії ЕАМ №2724512 від 22.06.2020 винесена відповідачем з дотриманням встановленої законом процедури та на підставі належних і допустимих доказів.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. 
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29.09.2020 по справі № 554/5904/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає оскарженню в силу приписів ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій