ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер справи 766/23744/19                                           Головуючий в 1 інстанції Прохоренко В.В.
Номер провадження 22-ц/819/386/21                                         Доповідач Орловська Н.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                          Орловської Н.В.,
суддів:                                                              Кутурланової О.В.,
                                                       Майданіка В.В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Вознюк Олександр Віталійович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

27.11.2019р. Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 125 384,33 грн., що виникла станом на 03.08.2016р., внаслідок невиконання відповідачем кредитного зобов`язання за укладеним кредитним договором від 14.04.2010р. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що у відповідності до положень ч.1 ст. 634 ЦК України 14.04.2010р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором в цілому договору. На підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві-анкеті позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг від 06.03.2010р., а також «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно    п.2.1.1.2.3;  2.1.1.2.4   Умов  надання банківських послуг встановлено право Банку змінювати Тарифи та інші невід`ємні частини  договору за умови інформування позичальника  щодо  внесення змін  шляхом надання виписки із карткового рахунку. До  обов`язків позичальника належить  отримання виписки про стан та про  здійснення операції по картковим рахункам,  тоді як неотримання таких виписок не  звільняє позичальника від  зобов`язання за  договором. Зміни  до  договору вносяться Банком  щомісячно у  односторонньому порядку. У випадку, коли  в  односторонньому порядку внесення  змін неможливо, Банк повідомляє клієнта про внесення  змін  шляхом використання  різних каналів зв`язку, серед яких є : офіційний сайт банку, СМС повідомлення про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформації. 
При укладанні договору відповідач підписав заяву про надання кредитних послуг та надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, можливість його зміни за рішенням та ініціативою Банку. У разі виникнення прострочених зобов`язань позичальник сплачує банку проценти у подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.
Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 03.08.2016 року утворилась заборгованість у розмірі  1 198 708,60 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 14076,33 грн, залишку заборгованості по відсотках на поточну заборгованість в сумі 14,87 грн., залишку заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість в сумі 1 178 167,40 грн., заборгованості за пенею та комісіями в сумі 6450,00 грн. 
Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» частину суми заборгованості у розмірі 125 384,33 грн. за кредитним договором № б/н від 14.04.2010, яка складається з: 14076,33 грн. заборгованості за тілом кредиту, 111 308,00 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 14.04.2010 по 31.01.2017 та судові витрати у розмірі 1921.00 грн.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 травня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.04.2010 року в розмірі 125384,33грн., з яких: 14076,33 грн. заборгованість за кредитом та 111308,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом в період з 14.04.2010 по 31.01.2017р., а також понесені судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору 1921,00 грн.
Підставою для задоволення позовних вимог суд вважав те, що підписавши анкету - заяву від 14.04.2010 р. відповідач надав пряму і безумовну згоду, як позичальник, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Враховуючи, що ОСОБА_1 фактично отримав та використав грошові кошти, і в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернув, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Вознюк Олександр Віталійович,вважає рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13.05.2020 р. таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у заяві, підписаній ОСОБА_1 , відсутні умови договору щодо процентної ставки, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, комісії, на що суд першої інстанції не звернув увагу.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з долученими до справи Тарифами та Умовами ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитної картки взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів. 
З огляду на викладене скаржник вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих процентів, комісії, пені та штрафів у суду першої інстанції були відсутні.
Крім того, зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з останнього платежу та строку дії кредитної картки минуло більш ніж три роки, на що судом першої інстанції не звернуто уваги. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.
Із наявних справі письмових доказів вбачається, що 14.04.2010 року ОСОБА_1 підписано анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», за змістом якої позичальник надав Банку інформацію про себе та отримав кредитну картку «Універсальна» та ПІН, що підтверджено підписом у вказаній заяві. (а.с.15)
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , 04.09.2010 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картку «Універсальна» 300 грн., який в подальшому змінювався, зокрема: з 18.10.2010 р. кредитний ліміт становив 1000,00 грн., з 14.02.2011 р. - 1200,00 грн., з 27.05.2011 р. - 1400,00 грн., з 23.07.2011 р. - 1600,00 грн., з 19.09.2011 р. - 1800,00 грн., з 23.10.2012 р. - 2000,00 грн., з 02.08.2013 р. - 5000,00 грн. (а.с.68)
З банківської виписки розрахунку заборгованості, що згідно Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 має статус первинного документу, вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, що також не заперечується відповідачем. (а.с.59-67)
За розрахунком банку, станом на 24 вересня 2019 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 1 198 708,60 грн., частину якої позивач просить стягнути, а саме 125 384,33 грн., яка складалася із: заборгованості за тілом кредиту - 14076,33 грн.; заборгованості за відсотками в період з 14.04.2010 по 31.01.2017 в сумі 111 308,00 грн. (а.с.9-14)
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач вважає необґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь Банку відсотків за користування кредитом, оскільки вказані умови не були погоджені сторонами. 
Апеляційний суд вважає обґрунтованими вказані доводи скаржника виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що 14.04.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.15).
При цьому, вказана заява не містить положень щодо обов`язку позичальника сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.
Позивач, в поданому до суду позові обґрунтовує свої вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилаючись крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 квітня 2010 року, на «Умови та правил надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами  14 квітня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню.
Отже, виходячи з відсутності обумовленої сторонами у письмовому вигляді ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, слід дійти висновку про відсутність у АТ КБ «Приватбанк» правових підстав для вимоги стягнення зазначених складових заборгованості з відповідача.
Проте, ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом в сумі 111 308,00 грн.
Крім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач, обґрунтовуючи помилковість рішення суду першої інстанції, посилається на неврахування судом обставин щодо пропуску позивачем строку позовної давності.
Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 
Апеляційним судом встановлено, що розгляд справи здійснювався судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема,  подавати докази; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
З матеріалів справи вбачається, що надіслані на адресу відповідача копія ухвали Херсонського міського суду Херсонської області про відкриття провадження від 16.12.2019 р., копія позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» з додатками повернуті на адресу суду відділенням поштового зв`язку з відміткою про причини невручення ОСОБА_1 «за закінченням терміну зберігання». (а.с.54)
За наведених обставин та з урахуванням вимог ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідач не може вважатися повідомленим належним чином про відкриття провадження у даній справі та обізнаним про право подати відзив на позовну заяву.
Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про розгляд справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору, внаслідок чого порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц Велика Палата Верховного Суду з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, зазначивши, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе прийняти до розгляду заяву відповідача про застосування позовної давності, надавши їй належну правову оцінку.
Згідно ст. 256 ЦКУ України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України)
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність (ст.258 ЦК України).
Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).
За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.
Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд в постанові від 07 лютого 2018 року у справі № 751/5977/17, провадження № 61-560св17.
Отже, початок перебігу строку позовної давності у даних спірних правовідносинах слід обчислювати зі спливом останнього дня місяця дії картки, виданої ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 14.04.2010 р.
Згідно наданої позивачем довідки (а.с.69), між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії жовтня 2013 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до березня 2016 року. 
Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності для кредитора АТ КБ «Приватбанк» розпочався з 01 квітня 2016 року та закінчився 31 березня 2019 року. Переривання строку позовної давності судом не встановлено.
За наведених обставин слід дійти висновку, що на момент звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду із даним позовом 24 листопада 2019 року трирічний строк позовної давності сплинув, при цьому клопотання про поновлення вказаного строку з зазначенням поважних причин його пропуску позивачем не надано.
Згідно ч. 4 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Встановивши обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про відмову у задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском позивачем позовної давності є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст.267 ч.4 ЦПК України. 
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 травня 2020 року слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, сплачений скаржником при подачі апеляційної скарги судовий збір в сумі 2881,50 грн. підлягає стягненню з позивача. 
Керуючись ст.ст.  19, 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Вознюк Олександр Віталійович,задовольнити.
Рішення Херсонського міського Херсонської області від 13 травня 2020 р. скасувати і постановити нове рішення.
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2881,50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                ______________                        Н.В.Орловська

Судді:                                        ______________                        О.В.Кутурланова

                                       ______________                        В.В. Майданік