КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 367/1392/18
провадження № 22-ц/824/1207/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
12 січня  2021 року                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М. 
суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2020 року в складі судді Оладько С. І.,
встановив:
 
26.02.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,  правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ  КБ «ПриватБанк») звернулося до суду  з позовом про стягнення з   ОСОБА_1   заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2009 у розмірі 18 218, 05 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.10.2009 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач свій обов`язок за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі,  встановленому договором. 
Відповідач не надавав своєчасно  банку грошові  кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору,  що має відображення  у розрахунку  заборгованості за договором.  
Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.
Внаслідок  невиконання  відповідачем  своїх зобов`язань  за кредитним договором,  станом на 31.12.2017 виникла заборгованість у розмірі  18 218,05 грн, яка складається  з наступного: 1 533, 61 грн - заборгованість  за кредитом; 15 340, 72 грн - заборгованість  за процентами  за користування кредитом; штрафи відповідно до  пункту 8.6 Умов та правил  надання  банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина),  843,72 грн - штраф (процентна складова). 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити та відшкодувати   судові  витрати  по  справі. 
Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2020 року позов  задоволено  частково.  Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ  «ПриватБанк»  заборгованість за кредитним договором  № б/н від 08.10.2009 у розмірі 1 533,61 грн та судові витрати у розмірі 1 762 грн. В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить  скасувати вищевказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Свої доводи мотивує тим, що в заяві, підписаній відповідачем зазначено: 1) вид кредитної картки -  «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; 2) валюта карти - гривня.
Крім анкети-заяви відповідачем також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки - «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій вказано: 1) тип кредитної лінії; 2) пільговий період (55 днів); 3) базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% в місяць (30 % річних); 4) розмір та строк внесення щомісячних платежів; 5)  розмір комісії за зняття готівки; 6) умова щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості; 7) умова щодо сплати штрафу -  у розмірі 500 грн +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.
Отже,  відповідач був письмово ознайомлений з умовами  кредитування  щодо  сплати  процентів та штрафу, на  що  суд  не  звернув уваги.
Зазначає, що на підставі вищевказаної заяви ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , на яку було встановлено кредитний ліміт 1600 грн. Відповідач  здійснив дії щодо проведення активації кредитної картки, користувався нею, отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Вказані  дії свідчать  про  укладення  сторонами кредитного договору.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що   в матеріалах справи   наявні  витяг  з Умов  та Правил надання  банківських послуг ( в редакції,  що діяла  на  момент підписання анкети-заяви); копія наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання  банківських послуг» у редакції,  що  діяла  на  момент підписання  анкети-заяви. Тобто  суду  надано  конкретну  редакцію Умов  та Правил  надання   банківських послуг, до якої  приєднався відповідач при підписанні  анкети-заяви та укладенні  договору, разом  із  наказом  про  її затвердження.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.  
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга   підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 09  жовтня 2009 р. ОСОБА_1 підписав заяву, в якій виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку  «Універсальна» «55 днів пільгового  періоду». Останній  висловив свою згоду, що  вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Також  ОСОБА_1   у заяві підтвердив, що ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, і просив надати йому послуги у вигляді видачі платіжної картки кредитка «Універсальна» зі встановленням кредитного ліміту у розмірі 200 грн.
З  наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.12.2017 у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1 533,61 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15 340,72 грн та заборгованості по судовим штрафам - 1 343,72 грн. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів погодження з відповідачем всіх істотних умов кредитного договору, а відтак позивач має право тільки на повернення тієї суми, яка була отримана відповідачем.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом не оскаржується, тому відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.
Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Отже, істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, розмір процентів, які повинен сплачувати позичальник за користування кредитом, та порядок повернення кредиту і сплати процентів.
Суду першої інстанції надана заява про надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1  09  жовтня  2009 року, в якій останній зазначив про бажання отримати кредитну картку «Універсальну», 55 днів  пільгового  періоду».
Також  ОСОБА_1   09 жовтня  2009  року підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», у якій зазначено тип картки, яку видано заявнику, тип кредитної лінії, валюта картрахунку, базова  % ставка  в місяць   (нараховується на   залишок заборгованості  виходячи з розрахунку   360 днів в році) - 2,5%; розмір щомісячних платежів -7% від заборгованості,  але не менше  50 грн і не  більше залишку заборгованості; термін  внесення  щомісячних платежів  -  до 25 числа  місяця,  наступного  за звітним; штраф за порушення   термінів платежів   по  будь-якому   із  грошових  зобов`язань, передбачених договором,  більш  ніж на  30 днів - 500  грн  +5%  від суми заборгованості  по  кредитному ліміту, із врахуванням  нарахованих  і прострочених процентів і комісій.
Таким чином, сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, а відтак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про ненадання позивачем належних доказів у підтвердження погодження з відповідачем сплати процентів за користування кредитними коштами.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі  або  речі,  визначені  родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у  строк  та  в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, вносив платежі на погашення кредитної заборгованості, останнє зарахування переказу на  картку відповідачем здійснено 21.09.2014  року в сумі 256 грн, станом на 30.09.2014  відповідач мав заборгованість  за тілом кредиту 1 533,61  грн,  за  процентами - 81,62%. При цьому, у розрахунку заборгованості зазначено, що з 1 вересня  2014 року процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 34,80 % річних.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.
Відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано альтернативного, наданого позивачем, розрахунку заборгованості, та доказів погашення заборгованості, які б спростували наданий позивачем розрахунок. 
За змістом статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.
Згідно частини 3 статті 1056-1 ЦК України  фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа 6-1374цс17).
Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року  № 6-82цс16.
Заява, підписана відповідачем 09.10.2009, не містить визначення процедури  збільшення процентної ставки,  а відтак, саме позивач повинен був довести, що  позичальник був у спосіб, встановлений умовами договору, повідомлений про зміну процентної ставки за користування кредитним коштами.
З  наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року банком була змінена процентна ставка за користування кредитом з 30% на 34,8%, а з 01 квітня 2015 року процентна ставка збільшена до 43,20% і остаточна заборгованість була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.
Разом з цим, позивачем не було надано суду доказів виконання умов договору та вимог закону про повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки, з наданої суду виписки з карткового рахунку вбачається, що після 29.06.2014 відповідач карткою не користувався, отже, підвищення процентної ставки не погодив, а відтак підстав для стягнення процентів за підвищеними ставками колегія суддів не вбачає.
Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 3.1.1 Правил   користування  платіжною  картою, строк  дії картки зазначений на  лицьовій стороні  карти (місяць та рік). Картка діє  до останнього календарного  дня вказаного строку. 
Позивачем до апеляційної скарги надана довідка про видачу відповідачу кредитних  карток, зокрема строк дії останньої виданої відповідачу картки № НОМЕР_2 до жовтня 2016 року, тому проценти підлягають нарахуванню із ставки, яка була погоджена сторонами при виконанні договору - 30% річних, та до останнього дня жовтня  2016 року.
При цьому вимоги про стягнення процентів до 31 грудня 2017  року не ґрунтуються на нормах матеріального права.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12).
Виходячи з того, що сторони погодили, що відповідач може користуватися кредитною карткою до кінця жовтня 2016 року, доказів видачі іншої картки відповідачу банком не надано, позивач має право на отримання процентів до 31 жовтня 2016 року.
Станом на  31.08.2014 відповідач мав заборгованість за кредитом 1 549,02 грн та за процентами 200,88 грн.
Виходячи із  заборгованості за тілом  кредиту  1 549,02 грн  та процентної ставки 30%, за період з  01  вересня  2014 року  по  30  вересня  2014 року  заборгованість  по  процентам  становить 38,72  грн  (1 549, 02 х30х 30 (днів)/100/360).
З урахуванням зарахування 21.09.2014 переказу на картку відповідача 256 грн,   заборгованість  за тілом  кредиту  станом на  30  вересня 2014 року  становила  1 533,61  грн. 
Виходячи із заборгованості за тілом  кредиту  1 533,61  грн  та процентної ставки 30%, за період з  01.10.2014 по  31.10.2016 заборгованість  по  процентам становить  972,56 грн (1533,61 х30х761 (день)/100/360). 
Отже,  станом на 31 жовтня 2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить за тілом кредиту  1533,61  грн  та за процентами  1 011,28 грн (38,72 грн +972,56 грн).
За таких підстав  розмір  штрафу становить : 627,24 грн (500  грн  + 127,24  (5%  від  2544,89  грн).  
Суд  першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1   09 жовтня  2009  року, сторони визначили розмір процентів за користування кредитом, порядок погашення кредитної заборгованості, розмір  штрафу  при порушенні  термінів платежів,   а відтак рішення суду про відмову у стягненні з відповідача процентів за користування кредитом та штрафу не ґрунтується на нормах матеріального права і не відповідає наданим позивачем доказам.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги (17,41%),  з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання  апеляційної скарги в сумі 460,15 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні  позову  не відповідають обставинам справи та наданим позивачем доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду в цій  частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позову скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення  про  часткове задоволення  позову.
Стягнути  з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість  по  процентам за користування  кредитом  в сумі 1011,28  грн,  штраф  в сумі 627,24 грн, всього 1638,52 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання  апеляційної скарги  в сумі 460,15 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не  підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                              Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                                І. М. Рейнарт
 
                                                                                                           Т. А. Семенюк