КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №754/1578/2020                                                                                 Головуючий у І інстанції - Зотько Т.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/5494/2021                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
23 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності, поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам, 
 
встановив:
 
В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває на розгляді справа за вищезазначеним позовом.
В лютому 2021 року позивач через представника подала клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 45,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1760180780000, що належить на праві власності АТ «Альфа-Банк»; заборони АТ «Альфа-Банк», а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 45,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1760180780000, що належить на праві власності АТ «Альфа-Банк».
Клопотання вмотивоване тим, що вжиття вказаних заходів забезпечення позову спрямоване на збереження майна від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, оскільки в даному випадку недобросовісні дії відповідача можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.
Вжито захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1760180780000), що належить на праві власності відповідачу АТ «Альфа-Банк».
В задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині задоволених вимог заяви, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалося на те, що позивачами не надано доказів, які б підтверджували, що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб; існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі відчуження АТ «Альфа-Банк» спірного нерухомого майна, наведено також не було.
Жодних причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та будь-яких об`єктивних сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивачем наведено не було.
Просило скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відповідачу та іншим особам передавати майно чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, позивач довів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Зазначає, що спір у справі по суті стосується єдиного нерухомого майна позивача, яке відчужене за рішенням державного реєстратора, що оспорюється, всупереч мораторію на право іпотеко держателя відчужувати майно іпотекодавця та в рахунок погашення боргу розмір якого не відповідає дійсності, а відтак заявлені позивачем способи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно нього, на час розгляду справи є розумними, обґрунтованими та адекватними.
Накладення арешту на майно та заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно нього мають логічний зв`язок з предметом позовних вимог і такі заходи зможуть забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача у разі ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки забезпечать у майбутньому ефективну реалізацію права вимоги до АТ «Альфа-Банк» щодо повернення майна, набутого ним з порушенням вимог закону.
Вжиття заходів забезпечення позову спрямоване на збереження майна від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Також зазначив, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою ускладнення або унеможливлення ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача.
Просив залишити апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року без змін.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, предмет та підстави спору, який виник між сторонами, співмірність обраних позивачем видів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, вважав, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Згідно правил ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. 
Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. 
Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. 
Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. 
Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.
Так, по справі встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності, поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам.
В позовній заяві ставиться питання про:
 скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45416387 від 07 лютого 2019 року державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М., яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за АБ «Укрсоцбанк» та в подальшому за передавальним актом за АТ «Альфа-Банк»;
скасування реєстраційного запису державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. про право власності №30190436 від 06 лютого 2019 року державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М., яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за АБ «Укрсоцбанк» та в подальшому за передавальним актом за АТ «Альфа-Банк»;
поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна, трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що передували скасованим записам. 
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки будь-які дії стосовно реалізації майна можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність  висновків суду першої інстанції, а тому ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року слід залишити без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, апеляційний суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба