ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року 
м. Харків

справа № 621/1905/16-ц
провадження № 22-ц/818/204/21
провадження № 22-ц/818/212/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Пилипчук Н.П.. 
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С., 

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 , 

відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є правонаступниками Дукер Шмуєл, торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків – Москва», ОСОБА_5 , 

треті особи – Зміївська міська рада Зміївського району Харківської області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна,

заявник – ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2020 року та від 19 березня 2020 року, постановлені у складі судді Бібіка О.В.,

УСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою, у якій просила: а) залучити її до участі у справі у якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_8 , б) визначити порядок виконання постанови Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 621/1905/16-ц за яким: витребувати нежитлову будівлю літ. "А-2", загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м. по АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м., літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м., літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м., літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м., літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м., літ. "Ж" загальною площею 19,4 кв. м. по АДРЕСА_4 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 , скасувавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_5 на наступні об`єкти: нежитлову будівлю літ. "А-2", загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084864363217, номер запису про право власності: 17440874), нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084854963217, номер запису про право власності: 17440712), вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, А, загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084843663217, номер запису про право власності: 17440522), комплексу нежитлових будівель, загальною площею 2659, 5 кв.м. по АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084876163217, номер запису про право власності: 17441072); в) роз`яснити порядок та строк виконання постанови Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №621/1905/16-ц в частині реєстрації права спільної власності на об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Заява мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 621/1905/16-ц був частково задоволений позов ОСОБА_11 : визнано недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_9 нерухомого майна, а саме, нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею. 19,4 кв. м по АДРЕСА_4 , у статутний капітал Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва". Витребувано нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею 19,4 кв. м по АДРЕСА_4 із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 у спільну сумісну власність ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_11 про визнання недійсними рішення позачергових загальних зборів учасників ТК ТОВ "Харків - Москва" та відповідних змін до статуту товариства; свідоцтв про право власності ТК ТОВ "Харків - Москва" на нерухоме майно; скасування державної реєстрації прав власності ТК ТОВ "Харків - Москва" на нерухоме майно; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на нерухоме майно. Зазначена постанова касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер. На час його смерті речове право на спірне майно, витребуване з чужого незаконного володіння, залишилося зареєстрованим за ОСОБА_5 . Судове рішення у справі № 621/1905/16-ц не було виконане, оскільки жодна зі сторін не звернулася за таким виконанням.

На час смерті ОСОБА_12 перебував у зареєстрованому шлюбі та проживав із ОСОБА_6 . Тому заявник є спадкоємцем першої черги за законом, як дружина померлого, тобто правонаступником сторони виконавчого провадження замість померлого ОСОБА_8 .

До моменту спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини виконання постанови Верховного Суду від 11.09.2019 в частині реєстрації права спільної сумісної власності на об`єкти нерухомого майна є неможливим, а в частині витребування спірного майна із незаконного володіння ОСОБА_5 шляхом скасування записів про реєстрацію права власності за нею постанова підлягає виконанню.

Вказане свідчить про невиконання рішення суду у справі № 621/1905/16-ц та існування необхідності у визначенні порядку його виконання.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2020 року заява ОСОБА_6 задоволена. Залучено ОСОБА_6 у якості правонаступника ОСОБА_8 у правовідносинах у справі № 621/1905/16-ц. Визначено порядок виконання постанови Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 621/1905/16-ц за яким: витребувати нежитлову будівлю літ. "А-2", загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею 19,4 кв. м по АДРЕСА_4 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 у спільну сумісну власність ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , виключивши із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_5 на наступні об`єкти: нежитлову будівлю літ. "А-2", загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084864363217, номер запису про право власності: 17440874), нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084854963217, номер запису про право власності: 17440712), вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, А, загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084843663217, номер запису про право власності: 17440522), комплексу нежитлових будівель, загальною площею 2659, 5 кв.м. по АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084876163217, номер запису про право власності: 17441072).

Роз`яснено, що постанова Верховного Суду від 11.09.2019 в частині реєстрації права спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на: нежитлову будівлю літ. "А-2", загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084864363217, номер запису про право власності: 17440874), нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084854963217, номер запису про право власності: 17440712), вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, А, загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084843663217, номер запису про право власності: 17440522), комплексу нежитлових будівель, загальною площею 2659, 5 кв.м. по АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084876163217, номер запису про право власності: 17441072) підлягає виконанню в порядку, передбаченому ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", з моменту прийняття постанови Верховним Судом, тобто з 11.09.2019.

Ухвалу мотивовано тим, що ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_6 перебувала з померлим у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2016. У справі № 621/1905/16-ц вимога про скасування державної реєстрації пов`язана з ухваленням рішення по суті спору щодо витребування майна. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким. Визначений ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) перелік способів захисту порушеного цивільного права не є вичерпним. Тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.  З моменту набрання постановою Верховного Суду від 11.09.2019 законної сили, тобто з 11.09.2019, речове право майно, витребуване із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 , до часу розгляду заяви ОСОБА_6 зареєстроване за ОСОБА_5 . ОСОБА_6 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 , тому вона також є правонаступником сторони виконавчого провадження замість померлого відповідача.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19 березня 2020 року виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали того ж суду від 18 березня 2020 року, а саме в абзаці третьому вказано «скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про реєстрацію права власності» замість помилкового «виключивши із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про реєстрацію права власності».

Ухвала мотивована тим, що у ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що реєстраційні дії на підставі судових рішень здійснюються шляхом «внесення запису про скасування державної реєстрації прав», а не шляхом «виключення записів» із державних реєстрів, як це вказано в ухвалу суду від 18.03.2020. Тому в ухвалі суду належить виправити описку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , посилаючись порушення судом норм матеріального і процесуального права, незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить ухвалу суду від 18.03.2020 скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_6 про зміну способу виконання та роз`яснення рішення суду відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за змістом ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) із заявою про встановлення чи зміну способу виконання рішення може звертатися стягувач або державний виконавець. Дукер Л.О. у справі № 621/1905/16-ц не належить до суб`єктів звернення, оскільки залучена як правонаступник відповідача у справі ОСОБА_8 , який не може бути стягувачем за задоволеним до нього позовом. Верховний Суд у своїх постановах наголошує, що встановлення чи зміна способу виконання судового рішення може мати місце лише у виняткових випадках, виходячи з особливого характеру обставин. Суд, задовольняючи заяву ОСОБА_6 про встановлення порядку виконання судового рішення, фактично змінив постанову Верховного Суду від 11.09.2019 та обраний позивачем спосіб захисту свого права. Залучати до участі у справі правонаступника відповідача суд міг на будь-якій стадії процесу, проте провадження у справі за позовом ОСОБА_11 закінчене. Оскільки позов ОСОБА_11 задоволений частково постановою Верховного Суду, то й роз`яснення судового рішення у випадку його незрозумілості має здійснювати саме суд касаційної інстанції. І суд першої інстанції не мав повноважень надавати відповідних роз`яснень в оскаржуваній ухвалі. Представник відповідача у своїй заяві заперечував проти розгляду заяви ОСОБА_6 за його відсутності, проте судом першої інстанції зазначена заява врахована не була. 

В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 19.03.2020 про виправлення описки представник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_6 про виправлення описки відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм процесуального права. А саме, зазначеною ухвалою суд не виправив, а фактично змінив резолютивну частину власної ухвали від 18.03.2020, змінивши спосіб виконання постанови Верховного Суду від 11.09.2020.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_13 , який діяв в інтересах ОСОБА_6 , просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2020 року без змін. Зазначає, що постановою Верховного суду від 11 вересня 2019 року ОСОБА_12 був визначений касаційним судом стягувачем щодо отримання спільного майна в спільну власність його та ОСОБА_11 , одночасно перебуваючи у статусі відповідача в частині визнання недійсним правочину щодо передачі ОСОБА_14 спірних об`єктів нерухомого майна у статутний капітал ТК ТОВ фірми «Харків-Москва». Головною метою подання зазначеної зави та потім прийняття по суті розгляду заяви відповідної законної ухвали суду було забезпечення виконання рішення, яке як зазначається у статті 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання на всій території України. Позивач, свідомо не звертається з відповідною заявою про реєстрацію права спільною сумісної власності, чим порушує права та законні інтереси спадкоємців померлого ОСОБА_15 , оскільки вказане майно відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а отже і не включено до спадкової маси. Окрім сина ОСОБА_18 спадкоємцями після смерті спадкодавця є заявник ОСОБА_6 , а також діти спадкодавця ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_16 активно вживаються заходи щодо усунення інших спадкоємців від спадкування майна, яке належало померлому ОСОБА_21 та виведення майна зі спадкової маси. 

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року залучено до участі у справі за заявою ОСОБА_6 про визначення способу виконання рішення в справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_15 , Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків-Москва», ОСОБА_5 , треті особи - Зміївська міська рада Зміївського району Харківської області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна, про визнання правочинів недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, правонаступників ОСОБА_22 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_23 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 ).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 , подані в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу від 18.03.2020 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга на ухвалу суду від 19.03.2020 задоволенню не підлягає з наступних підстав. 

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, постановою Верховного Суду від 11.09.2019 був частково задоволений поданий ОСОБА_10 у вересні 2016 року позов до ОСОБА_8 : визнано недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_9 нерухомого майна, а саме, нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею. 19,4 кв. м по АДРЕСА_4 , у статутний капітал Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва". Витребувано нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею 19,4 кв. м по АДРЕСА_4 із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 у спільну сумісну власність ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_11 про визнання недійсними рішення позачергових загальних зборів учасників ТК ТОВ "Харків - Москва" та відповідних змін до статуту товариства; свідоцтв про право власності ТК ТОВ "Харків - Москва" на нерухоме майно; скасування державної реєстрації прав власності ТК ТОВ "Харків - Москва" на нерухоме майно; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на нерухоме майно (т.4 а.с. 60-65).

Ухвалюючи судове рішення від 11.09.2019 суд касаційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 у позові з урахуванням всіх уточнень і доповнень просила визнати недійними правочини щодо відчуження ОСОБА_24 29.11.2011 року на користь торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва» (далі по тексту – ТКТОВ «Харків-Москва») об`єктів нерухомого майна, розташованих в АДРЕСА_7 ; визнати недійсним рішення позачергових загальних зборів учасників ТКТОВ «Харків-Москва» від 29.12.2011р. про збільшення статутного капіталу за рахунок цього майна; визнати недійсним свідоцтво про право власності ТКТОВ «Харків-Москва» на вказані нежитлові приміщення; скасувати державну реєстрацію права власності ТКТОВ «Харків-Москва» на вказані нежитлові приміщення; визнати недійсними правочини відчуження 16.11.2016 року відповідачем ТКТОВ «Харків-Москва» вказаних спірних об`єктів нерухомого майна на користь ОСОБА_5 , визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію права власності на це майно за ОСОБА_5 ; визнати зазначене спірне майно спільною сумісною власністю ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Однак належним способом захисту її порушених прав є лише визнання недійсним правочину та витребування майна із чужого незаконного володіння. Інші заявлені ОСОБА_10 вимоги є неефективним способом захисту її порушеного права. Це, зокрема, стосувалося й вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.01.2019 (т. 4 а.с. 111).

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (ч.1 ст.55 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

За змістом статті 520 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» у разі вибуття боржника в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Тобто заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. 

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно дост.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У постанові від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 Верховний Суд України висловив правовий висновок, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 зазначеного Кодексу).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 червня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_25 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 , про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Харківської області Гаража Н.П. належним чином посвідчену копію спадкової справи № 27/200, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 . 

З копії спадкової справи № 27/200 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_26 його сини ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , донька - ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_6 . Донька ОСОБА_19 від спадщини відмовилась на користь дружини померлого - ОСОБА_6 . Спадкова справа не містить інших заяв про відмову від спадщини. 

Оскільки предметом розгляду по справі № 621/1905/16-ц було визнання правочинів недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, належними відповідачами після смерті ОСОБА_8 є його спадкоємці.

Тому колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідача у справі, який помер, не можливе. І суд першої інстанції правомірно залучив до участі у справі ОСОБА_6 у якості правонаступника ОСОБА_8 на стадії розгляду заяви про встановлення способу виконання рішення суду після закінчення розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У зв`язку з цим дійсно, як зазначає заявник, належне виконання рішення суду є важливим і невід`ємним елементом ефективного захисту прав і свобод людини.

Відповідно до частин першої, третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони у справі про встановлення або зміну способу й порядку виконання судового рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 435 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. Отже, процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення суду не передбачає зміну рішення суду по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення суду. Тобто, слід розрізняти способи захисту цивільного права, передбачені статтею 16 ЦК України, та способи і порядок виконання рішення суду.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду від 4 травня 2020 року у справі № 2-1927/11 (провадження № 61-48245св18).

З огляду на вищевикладене, питання про можливість встановлення чи зміни порядку виконання судового рішення пов`язано з наявністю обставин, які роблять неможливим його виконання чи утруднюють таке виконання, а правом на подання такої заяви наділені лише стягувач або виконавець.

Задовольняючи частково касаційну скаргу ОСОБА_5 та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_11 , суд касаційної інстанції виходив з того, що у пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Ефективним способом захисту права ОСОБА_16 в цьому випадку є віндикаційний позов до останнього набувача майна ОСОБА_5 , за якою зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно подружжя, а не позов про визнання недійсними оспорених: рішення ТК ТОВ «Харків - Москва»; договорів купівлі-продажу; свідоцтв про право власності; скасування державної реєстрації права власності на це нерухоме майно.

Таким чином, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на спірні об`єкти нерухомості є неналежно обраним позивачем способом захисту свого порушеного права відповідно до ст. 16 ЦК України, тому не може вважатися способом виконання судового рішення про визнання недійсним правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння. 

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній до 16.01.2020). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Вказані висновки застосовні і щодо нової редакції пункту 9 частини першої статті 27 цього Закону, яка набрала чинності з 16.01.2020.

Отже, виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння полягатиме у внесенні державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про державну реєстрацію права власності на певне майно за особою, на користь якої ухвалено таке рішення. Внесення такого запису можливе і у процедурі примусового виконання рішення суду, що підтверджується висновками Верховного суду від 30.05.2018 по справа № 2-№ 690/11. 

Необхідно, щоби на момент виконання рішення суду про витребування майна у відповідному державному реєстрі володільцем цього майна був (залишався) відповідач (тому у спорах щодо витребування майна з чужого незаконного володіння може бути важливо забезпечити позов).

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

В матеріалах справи відсутні докази підтверджуючі видачу Зміївським районним судом Харківської області виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», або реєстрація право власності за спадкодавцем на підставі відповідного судового рішення. 

Пунктом 66 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Доказів неможливості виконати постанову Верховного Суду від 11.09.2019 суду надано не було. 

Обставини на які посилається ОСОБА_6 не є підставами для зміни способу та порядку виконання рішення суду у розумінні ст. 435 ЦПК України та фактично змінюють зміст постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності ТК ТОВ «Харків-Москва» та ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно. 

Враховуючи відсутність правових підстав для встановлення способу і порядку виконання судового рішення, колегія суддів не погоджується із висновком суду про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_6 про встановлення способу виконання рішення суду у справі № 621/1905/16-ц.

Задовольняючи заяву про визначення способу виконання судового рішення, суд фактично вирішив питання про задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на спірне майно, у задоволені яких постановою Верховного суду від 11 вересня 2019 року було відмовлено. 

У заяві ОСОБА_6 про встановлення способу виконання рішення суду також ставиться питання щодо роз`яснення постанови Верховного Суду від 11.09.2019 в частині порядку та строку виконання реєстрації права спільної сумісної власності на спірні об`єкти нерухомості за ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . При цьому заявник посилається на те, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 не можливо виконати судове рішення у зазначеній частині до спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

За заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення (ч.1 ст.271 ЦПК України).

Згідно з ч.3 ст.271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Роз`яснення рішення суду, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Зазначене узгоджується із позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №484/770/18 (провадження №61-47165св18).

Питання, порушені ОСОБА_6 у заяві про роз`яснення судового рішення, не стосуються форми (чіткості, зрозумілості, повноти) викладення резолютивної частини постанови Верховного Суду.

Суд першої інстанції помилково вважав, що вони підлягають вирішенню з застосуванням механізму, передбаченого статтею 271 ЦПК України. Тому у задоволенні заяви ОСОБА_6 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 11.09.2019 належить відмовити.

ОСОБА_7 оскаржив також ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 19.03.2020 про виправлення описки в ухвалі від 18.03.2020 з підстав того, що виправивши описку суд фактично змінив спосіб виконання рішення, визначений ухвалою від 18.03.2020.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки (ч.1 ст.269 ЦПК України).

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги представника відповідача про те, що вказавши в ухвалі від 19.03.2020 спосіб виконання судового рішення «скасування запису в реєстрі про реєстрацію права власності» замість помилкового «виключення запису про реєстрацію права власності із реєстру» суд першої інстанції змінив спосіб виконання рішення суду. Зазначені формулювання мають наслідком реєстрації дії, що вчиняють відносно запису в Єдиному державному реєстрі права власності, тому підстав для зміни чи скасування ухвали суду про виправлення описки немає. З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з відповідною заявою ОСОБА_6 просила суд визначити порядок виконання постанови суду шляхом скасування відповідного запису, саме вказані вимоги були предметом розгляду та задоволені за наслідками розгляду заяви від 10.03.2020. 

Крім того, ухвала Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2020 року в яку судом першої інстанції внесені виправлення щодо порядку виконання постанови Верховного суду підлягає скасуванню за наслідками перегляду справи судом апеляційної інстанції. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу від 18 березня 2020 року належить задовольнити частково, ухвалу суду змінити, скасувавши в частині визначення способу виконання рішення та роз`яснення порядку та строку виконання постанови Верховного Суду від 11.9.2019, а апеляційну скаргу на ухвалу суду від 19.03.2020 залишити без задоволення, а судове рішення без змін. 

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_5 при зверненні до суду з апеляційним скаргами сплачено за перегляд двох судових рішень 840 грн. 40 коп., а тому у на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, вказані понесені судові витрати підлягають відшкодуванню з ОСОБА_6 у розмірі 420 грн 40 коп. у урахуванням задоволення апеляційної скарги в частині скасування ухвали суду щодо визначення способу виконання судового рішення. 

Керуючись ст. ст. ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2020 року задовольнити частково.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2020 року змінити.

У задоволені заяви ОСОБА_6 про визначення способу виконання рішення та роз`яснення порядку та строку виконання постанови Верховного Суду від 11.9.2019 відмовити. 

В іншій частині ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2020 року залишити без змін. 

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 19 березня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесені витрати по сплаті судового збору у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише в частині залучення до участі у справі правонаступника.
Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2021 року. 

Головуючий                                                                        О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                С.С. Кругова 

                                                                               Н.П. Пилипчук