У х в а л а  
І м е н е м   У к р а ї н и
 
02 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/20287/20
провадження № 61-2811 ск 21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року  в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
 
В с т а н о в и в:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до  ОСОБА_1 , просивши суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3 ,                  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
 
ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року  відмовлено у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року.
 
20 лютого 2021 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного  суду від 22 січня 2021 року, просивши суд скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга заявника мотивована тим, що категорія справи та її складність свідчить про необхідність розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Місцевий суд не врахував зазначених обставин, а суд апеляційної інстанції, обмеживши його право на доступ до правосуддя, протиправно повернув його апеляційну скаргу. Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 23 лютого 2021 року, для розгляду справи визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:      Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
Дослідивши касаційну скаргу  ОСОБА_1 . Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно частини другої статті 17 ЦПК України не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.
 
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Тлумачення частини другої статті 17, пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають рішення суду першої інстанції лише після їх перегляду в апеляційному порядку. 
 
Ураховуючи зазначене, оскільки оскаржувана ухвала Солом`янського районного суду м. Києва не переглядалась по суті в суді апеляційної інстанції в порядку апеляційного провадження, тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження щодо оскарження вказаного рішення суду першої інстанції.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 5 частини першої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.
 
Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
 
Тобто в частині першій статті 353 ЦПК України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
 
В цьому переліку відсутня така ухвала, як ухвала про відмову в задоволенні заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
 
Отже, зазначена ухвала суду першої інстанції не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення.
 
Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).
 
Аналіз статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні. Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.
 
Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України. Подібні висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі             №  219/10010/17.
 
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
 
Встановивши, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про повернення апеляції скарги на зазначене судове рішення особі, яка її подала.
 
Доводи касаційної скарги про безпідставне позбавлення заявника права на доступ до правосуддя є необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, які спростовуються вищенаведеними правовими висновками Великої Палати Верховного Суду і не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права. 
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду                     м. Києва від 30 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року  в справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            В. М. Ігнатенко

                                                                                                                        С. О. Карпенко

                                                                                                                        В. А. Стрільчук