ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/688/20  Номер провадження 22-ц/814/336/21	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
головуючого судді : Одринської Т.В.
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2020 року 
В С Т А Н О В И В:
В лютому 2020 року представник «ОТП Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту. В обґрунтування позову вказав, що 14.07.2016 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №2012859066, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 грн., на споживчі цілі та придбання послуг, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік, та інших платижів визначених договором, з кінцевим терміном повернення до 14 липня 2021 року. Умовами договору сторони визначили сплату позичальником щомісячних платежів відповідно до Графіку платежів. 
ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 23.06.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 52 103 грн 99 коп. На адресу боржника Банк направив вимогу про добровільне погашення заборгованості, яку позичальником, станом на час подачі позову не виконано.
Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитом у сумі 52 103,99 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 33 642,99 грн., заборгованість за відсотками – 9382,92 грн., заборгованості за комісіями -9078,08 грн., а також понесені судові витрати.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від  16 листопада 2020 року позов – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 14.07.2016 року №2012859066 у розмірі 52 103,99 грн., з яких: заборгованість за кредитом – 33 642,99 грн., заборгованість за відсотками – 9 382,92 грн., заборгованість за комісіями РО - 9078,08 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» на відшкодування понесених судових витрат 1921 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим допустив заборгованість за кредитом у розмірі 52 103,99 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.
В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за його відсутності, у зв`язку з чим він був позбавлений права на захист.
Апелянт вважає, що банк в односторонньому порядку припинив дію договору та просив стягнути на його користь всю суму залишку основної суми кредиту, яка згідно умов договору мала сплачуватися до 2021 року.
Вказує, що при визначенні суми заборгованості, що підлягає до стягнення, необхідно застосувати строк позовної давності, та враховувати період з 17.11.2017 – по 16.11.2020 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «ОТП Банк» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Вказує на помилковість доводів апелянта про припинення договору та невірного тлумачення вимог щодо спливу строку позовної давності.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву не неї, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», з метою отримання кредиту. 
14 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №2012859066. За умовами зазначеного договору Банк надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 грн. терміном до 14 липня 2021 року, зі сплатою 36 % річних виходячи з 365 днів у році, які сплачуються одночасно з погашенням суми отриманого кредиту.
Частиною 2 пункту 1.5. кредитного договору сторони визначили, що сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату та розмірі, зазначеному в Графіку платежів. 
Пунктом 1.6 сторони визначили, що за управління кредитом позичальник сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів.
У день укладення кредитного договору сторонами зобов`язання підписано графік погашення платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, в якому установлено дату погашення щомісячного платежу, мінімальний щомісячний платіж та його складові: погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісія. Тобто, відповідач з моменту підписання цього договору був обізнаний щодо оплатності кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2012859066, вбачається що ОСОБА_1 допустив порушення виконання зобов`язання протягом дії кредитного договору, внаслідок чого станом на 24 грудня 2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 33 642,99 грн., заборгованість за відсотками – 9 382,92 грн. та комісія за РО складає 9078,08 грн. (т. 1 а.с. 10).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору – 14 липня 2021 року, так і строки виконання зобов`язань щодо чергових платежів відповідно до погодженого графіку. (т. 1 а.с. 4 зворот)
Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань, що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Оскільки, умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання строку погашення кожного чергового платежу, а отже він (кредитор) має право звернутися до боржника з вимогою (позовом) про погашення кредитної заборгованості у повному розмірі, що узгоджується з вимогами частини другої статті 1050 ЦК України та умовами договору від 14.07.2016 року.
З наданого Банком розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 , періодично та не в повному розмірі, визначеному Графікам платежів, вносив кошти на погашення кредитної заборгованості, а з квітня 2019 року взагалі не здійснював оплату за договором.
Установивши, що позичальник не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання в обумовлені сторонами строки, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком, кредитор відповідно до вимог договору (т. 1 а.с. 4 зворот) 29 листопада 2019 року надіслав позичальнику досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитом, яка станом на подачу даного позову залишилась без виконання. 
З огляду на пред`явлену вимогу про дострокове стягнення кредиту, Банк, скористався своїм правом та змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Відповідно строк дії договору від 14 липня 2016 року №2012859066 змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на досудовій вимозі, що адресована позичальнику і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі до 29 грудня 2019 року.  
Надані позивачем докази свідчать про те, що позичальник не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання в обумовлені сторонами строки, внаслідок чого станом на 24 грудня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 52 103 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 33 642,99 грн., за відсотками – 9 382,92 грн. та комісії за РО - 9078,08 грн. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позивача є доведеними та підлягають задоволенню.
Враховуючи викладені обставини та положення ч. 2 с. 1050 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача права звертатись до суду з позовом про дострокове стягнення усієї суми боргу, оскільки  відповідачем не додано квитанцій про своєчасне  та у повному обсязі погашення  кредиту згідно з встановленим графіком на підтвердження виконання умов кредитного договору.
Крім того, жодних доказів, які б спростовували розмір заборгованості по тілу кредиту, відсотках та комісії відповідачем до суду не надано.
Доводи апеляційної скарги про застосування строків позовної давності, які слід рахувати з дати укладення кредитного договору, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки, за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, а не з дати укладення договору, як помилково вважає відповідач. 
Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що суд позбавив його права на захист, оскільки розглянув справу у його відсутність. З матеріалів справи вбачається що, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте правом на подачу відзиву чи своїх заперечень на позов не скористався, надавши лише заяви про відкладення розгляду справи. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 383, 384 ЦПК України ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текс постанови складено 16.02.2021 року

Головуючий суддя                  Т.В. Одринська 

Судді                         О.О. Панченко

                                                                               В.П. Пікуль