УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/17764/20
Провадження № 22-ц/4820/132/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,        
секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю представників сторін,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 29 жовтня 2020 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :
У липні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який проживав та був зареєстрованим у місті Надвірна. 
Після смерті ОСОБА_4 , з яким вона підтримувала дружні стосунки, на належне йому майно відкрилася спадщина. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є його сестрами і звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини у визначеному законом порядку. 
17.04.2020 року АТ КБ «Приватбанк» повідомив нотаріуса про наявність валютного вкладу на ім`я спадкодавця та заповідального розпорядження на ім`я ОСОБА_1 . Проте нотаріус не повідомив їй про наявність заповідального розпорядження ОСОБА_4 на її користь у встановленому законом порядку.
26.06.2020 року приватним нотаріусом Кушнір Г.Д. усно повідомлено про наявність заповідального розпорядження на її ім`я та видано довідку про пропуск строку для прийняття спадщини.
Позивач вважала, що з поважних причин пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, оскільки на день смерті спадкодавця проживала за межами України, а про наявність заповіту дізналася лише 26 червня 2020 року. 
Тому просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2020 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає рішення суду незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про поважність наведених ОСОБА_1 причин пропуску строку для прийняття спадщини. На думку апелянта, твердження позивача про необізнаність щодо існування заповіту не ґрунтується на жодних доказах. Позивач неодноразово телефонувала відповідачам та сину ОСОБА_2 ОСОБА_5 після смерті спадкодавця, саме від них дізналася про його смерть. В телефонних розмовах позивач говорила і щодо необхідності вирішення питання депозитного вкладу, який спадкодавець залишив їй. Суд безпідставно відмовив відповідачам у клопотанні щодо допиту як свідків ОСОБА_5 та працівника ПАТ «Приватбанк» ОСОБА_6 , яка б підтвердила присутність позивачки при оформленні депозитного договору ОСОБА_4 . Маючи близькі стосунки зі спадкодавцем, позивачка не могла не знати про заповідальне розпорядження на її користь.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів. Відкликав своє клопотання про допит як свідка працівника ПАТ «Приватбанк» ОСОБА_6 .
Представник позивача просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Так, встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який проживав у м. Надвірна Івано-Франківської області.
Відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як рідні сестри спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М., на підставі яких 05.12.2019 року зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_4 № 374/2019.
Згідно з повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-200417/1731 від 17.04.2020 року, наданим на запит приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М., на ім`я померлого ОСОБА_4 в АТ КБ «ПриватБанк» 29.03.2019 року відкритий депозитний рахунок із наявним залишком коштів в сумі 14942,34 долари США, щодо якого ним складено заповідальне розпорядження на користь ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим 26.06.2020 року приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. відмовлено позивачці в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4 внаслідок пропуску строку для прийняття спадщини. 
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що наведена позивачкою причина пропуску строку для прийняття спадщини (необізнаність про існування заповіту на її користь) є поважною причиною пропуску цього строку, тому наявні підстави для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. 
Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду і недоведеність позивачем своєї необізнаності про існування заповіту є безпідставними.
Так, відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до частини 1 статті 1269, частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
         Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.  У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно з статтею 1272 ЦК України якщо  спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття  спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Сторона відповідачів не спростувала достатніми та допустимими доказами необізнаність позивачки до 26 червня 2020 року про існування складеного на її користь заповідального розпорядження. 
Так, апеляційний суд за клопотанням представника апелянта з метою забезпечення повноти судового розгляду допитав свідка сторони відповідачів ОСОБА_5 , клопотання про допит якого безпідставно відхилено судом першої інстанції. 
Свідок ОСОБА_5 показав, що позивачка неодноразово телефонувала з-за кордону на телефон  ОСОБА_4 , в той час як він уже помер. Тому він (свідок) відповів на такий дзвінок і повідомив їй про смерть останнього. В телефонній розмові з ним вона згадувала про заповідальне розпорядження  ОСОБА_4 та вказувала про свою присутність при оформленні спадкодавцем депозитного рахунку і отримання sms-повідомлень про її відношення до цього депозиту. 
Згідно з частинами 1-2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.
Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів.
Наведена норма закону щодо банківської таємниці цілком виключає присутність будь-якої третьої особи при укладенні спадкодавцем  ОСОБА_4 з АТ КБ «ПриватБанк» депозитного договору 29.03.2019 року та повідомлення банком про заповідальне розпорядження особі, на користь якої воно складено.
Окрім того, апеляційний суд враховує, що свідок ОСОБА_5 є сином відповідачки ОСОБА_2 і має інтерес у цій справі, оскільки, за його ж показаннями, у червні 2020 року він, прибувши до м. Хмельницький, схиляв позивачку ОСОБА_1 до відмови від вказаної спадщини, обіцяючи їй винагороду 5000 доларів США.
Відтак показання вказаного свідка про нібито обізнаність позивачки щодо існування заповідального розпорядження суд відхиляє як недостовірні.
Сам факт звернення позивачки до приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 26 червня 2020 року, відразу після спілкування з ОСОБА_5 щодо відмови від спадщини, цілком підтверджує її необізнаність про існування заповідального розпорядження раніше.
Крайню схвильованість ОСОБА_1 після повідомлення нотаріуса 26.06.2020 року про заповідальне розпорядження спадкодавця ОСОБА_4 на її користь підтвердила і свідок ОСОБА_7 , яка супроводжувала її у поїздці в м. Надвірну. 
Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Згідно з пунктом 1.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.
Виходячи з вищенаведеного, закон наділяє нотаріуса обов`язком вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців з моменту заведення спадкової справи. 
Матеріали справи не містять даних про те, що приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. виконала свій обов`язок та повідомила  ОСОБА_1 про відкриття спадщини, в тому числі й шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, Верховного Суду у справі № 209/1795/18 (постанова від 20.11.2019 року) при вирішенні питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
       Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
В свою чергу при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Позивачка не є спадкоємцем за законом спадкодавця ОСОБА_4 . У матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази про те, що позивач до 26.06.2020 року знала про наявність заповідального розпорядження на її користь. При цьому нотаріус не сповістила її про заповідальне розпорядження, складене спадкодавцем на її користь.
Відтак правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції.
Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 09 березня 2021 року.

Судді                                                                Л.М. Грох
                                                                       Р.С. Гринчук
                                                                       А.М. Костенко