Єдиний унікальний номер 227/2473/20 
Номер провадження 22-ц/804/722/21        

Головуючий в І інстанції Корнєєва В.В.                                                 Єдиний унікальний номер 227/2473/20
Доповідач – Папоян В.В.                                                                            Номер провадження 22-ц/804/722/21

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

3 березня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В. 
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2020 року цивільну справу №227/2473/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (головуючий у 1 інстанції суддя Корнєєва В.В., повний текст рішення складено 07 грудня 2020 року), 

В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в обґрунтування якого зазначив, що він є повнолітнім, однак продовжує навчатися на денній формі навчання у Національному авіаційному університеті Міністерства освіти і науки України, в зв`язку з чим не може влаштуватись на роботу та не має самостійного доходу. Також позивач зазначає, що в зв`язку із навчанням в м.Києві він повинен додатково витрачатись на проїзд, проживання в гуртожитку, проводити поточні ремонтні роботи в кімнаті, в якій проживає, тощо.
Відповідач є його батьком та мешкає окремо. На сьогоднішній час його батько перебуває на військовій службі, отримує постійний дохід, інших дітей не має, але  матеріальної допомоги йому не надає. Мати позивача є домогосподаркою, проте постійно допомагає грошима на харчування, одяг, проїзд до місця навчання та назад. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку до досягнення позивачем 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада  2020 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 20 відсотків всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.06.2020 року до закінчення навчання, тобто до 30.06.2023 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено та вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення змінити та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, та стягнути з нього на утримання позивача аліменти у розмірі 1/10 усіх видів заробітку (доходу).
В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач є повнолітньою працездатною особою та може забезпечувати себе самостійно. Крім того, мати позивача також несе обов`язок по його утриманню, є працездатною, може надавати допомогу, але не вживає до цього жодних заходів. Так, відповідач згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/10 заробітку, та за умови якщо матір позивача буде приймати участь в утриманні позивача на цьому ж рівні – це складатиме 20% заробітку від доходів обох батьків.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, та залишити рішення без змін. В обґрунтування зазначив, що при винесенні рішення судом було враховано як матеріальне становище відповідача, так і позивача та третьої особи. У апеляції відповідач ставить під сумнів вказані у позовній заяві свідчення про безпосередню участь та допомогу матері позивача, яка постійно допомагала та продовжує допомагати позивачу як матеріально так і духовно. При визначенні розміру аліментів суд керувався вимогами розумності та справедливості.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 2 березня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення аліментів, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Позивачем рішення суду не оскаржується. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.
Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). 
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ) є батьками позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.12.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 102 від 30.05.2002 року. Шлюб між батьками позивача розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14.07.2016 року. Рішення набрало законної сили 23.08.2017 року.
Відповідно до копії довідки № 2153 від 07.04.2020 року, виданої Національним авіаційним університетом, ОСОБА_2 навчається на 1 курсу денної форми навчання факультету екологічної безпеки, інженерії та технологій Національного авіаційного університету ІV рівня акредитації, термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року. 
Згідно з довідкою № 06.32/79 від 02.06.2020 року, виданої директором студентського містечка Національного авіаційного університету, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.06.2020 року тимчасово проживає і зареєстрований на період навчання за адресою АДРЕСА_1 . За проживання позивачем було сплачено 2600,00 грн, що підтверджується копією дублікату чека від 29.01.2020 року. Також позивачем надано до суду копії чеків про оплату продуктів харчування та одягу.
Відповідно до витягу з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та довідки про доходи №265 від 08.07.2020 року, виданої Національним авіаційним університетом, у позивача за період з 1 кварталу 2019 року по 1 квартал 2020 року доходи відсутні.
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_3 за період 1 кварталу 2020 року отримала доходи у вигляді аліментів перераховані з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в розмірі 9422,52 грн, інші доходи відсутні.
З наявної в матеріалах справи копії довідки №3087 від 22.11.2019 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 21.09.2016 року по теперішній час на підставі контракту про проходження військової служби у збройних Силах України.
Відповідно до медичної довідки, виданої 08.09.2020 року травматологічним кабінетом Поліклінічного відділення № 1 КНП Добропільська ЛІЛ, ОСОБА_1 перебуває на обліку у травматолога з діагнозом «пошкодження передньої хрестоподібної зв`язки колінного суглоба» (травма 2017 року), в зв`язку з чим потребує лікування, в тому числі санаторно-курортного.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.
За таких обставин, задовольняючі позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком позивача, який навчається на денному відділенні, не працює і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може надавати, та правильно дійшов до висновку, що відповідно до ст. 199 СК України відповідач повинен сплачувати аліменти та вирішуючи питання про розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до ст.ст. 182, 200 СК України в повній мірі врахував усі обставини справи, матеріальне становище обох сторін і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно визначено розмір аліментів якій підлягає стягненню.
Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно з частиною першою статті 182 СК України, при визначенні розміру  аліментів суд ураховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. 
У тому числі у визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що повнолітній син відповідача, який навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має самостійного доходу, витрачає кошти на проїзд до м.Київа, де знаходиться навчальний заклад, та на проживання там, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання аліментів є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків. Суд також врахував наявність у позивача матері ОСОБА_3 , яка також зобов`язана утримувати дитину, однак є домогосподаркою та не має доходу.
З матеріалів справи убачається, що відповідач працездатний, перебуває на військовій службі за контрактом та за станом здоров`я не має обмежень для проходження служби, інших утриманців не має, має постійний доход, що надає йому можливість надавати позивачу матеріальну допомогу.  
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає  принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,  § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Рішення суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада  2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:                                                                                          В.В. Папоян

                                                                                                   О.В. Агєєв
  
                                                                                   О.І. Корчиста