ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18998/18                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Мєзєнцева Є.І.
                                                            Земляної Г.В.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року накладено на ОСОБА_2 - керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві штраф - двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 42 040,00   грн.
Половину штрафу у розмірі 21 020 грн стягнуто на користь ОСОБА_1 . Іншу половину штрафу у розмірі 21 020,00 грн стягнуто на користь Державного бюджету України.
Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк - до 07 грудня 2020 року, для подання звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року по справі №640/18998/18.
Попереджено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_2 про те, що за правилами ч.6 статті 382   Кодексу адміністративного судочинства України з наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.
Попереджено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_2 про те, що відповідно до ч.7 статті 382   Кодексу адміністративного судочинства України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржувану ухвалу про накладення штрафу та прийняти звіт про виконання судового рішення. 
Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01 січня 2018 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за виконання особливо важливих завдань 100%, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень 20 %, надбавки за стаж шифрувальної роботи 20 %, премії 240%, відповідно до Довідки Державного науково-дослідного інституту спеціального зв`язку та захисту інформації від 10 жовтня 2018 року №368-525. 
В решті позову відмовлено.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року у справі №640/18998/18 протягом 10 робочих днів з дня закінчення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
На виконання вимог вказаної ухвали від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до суду першої інстанції надійшов звіт про виконання судового рішення.
Представником відповідача долучено до матеріалів справи копію документу під назвою «Перерахунок пенсії», з якого вбачається, що ГУ ПФУ у м. Києві не було виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року, а саме не проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за виконання особливо важливих завдань 100%, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень 20 %, надбавки за стаж шифрувальної роботи 20 %, премії 240%, відповідно до Довідки Державного науково-дослідного інституту спеціального зв`язку та захисту інформації від 10 жовтня 2018 року №368-525. 
Ухвалою від 07 жовтня 2020 року встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк - до 19 жовтня 2020 року, для подання звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року №640/18998/18.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати до 19 жовтня 2020 року інформацію про реєстраційний номер облікової картки платника податків   ОСОБА_2 - керівника ГУ ПФУ у м. Києві.
Попереджено керівника ГУ ПФУ в м. Києві про те, що відповідно до ч.2 статті 382 КАС України, за результатами розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення штраф в сумі від 20 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.  
21 жовтня 2020 до суду надійшов звіт ГУ ПФУ в м. Києві з якого вбачається, що відповідачем повторно не виконано рішення суду, яке набрало законної сили, а саме, в доданому до звіту документі під назвою «Перерахунок пенсії» відсутній розрахунок додаткових видів грошового забезпечення відповідно до довідки Державного науково-дослідного інституту спеціального зв`язку та захисту інформації від 10 жовтня 2018 року №368-525.
При цьому Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не надано суду доказів існування поважних причин невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
В обґрунтування своєї позиції щодо належного виконання судового рішення ГУ ПФУ в наданому звіті посилається на те, що відповідно до вимог чинного законодавства ні пенсіонер, ні органи Пенсійного фонду ні суд не наділені повноваженнями щодо обрахунку сум надбавок, які входять до складу грошового забезпечення.
Однак, суд в даній судовій справі фактично вимагає від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві самостійно визначити суми складових грошового забезпечення позивача, що суперечить висновкам ВСУ у справі № 240/6263/18 та у справі № 160/8324/19.
Проте, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, має бути довідка уповноваженого органу.
За твердженням відповідача, оскільки у довідці від 10 жовтня 2018 року №368-525, відповідно до якої пенсійний орган зобов`язано здійснити перерахунок пенсії, відсутні суми додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 , то під час виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року відомості про розмір додаткових видів грошового забезпечення обраховані на підставі наявних у пенсійній справі документів, а саме грошового атестату та додатку до грошового атестату від 31 жовтня 2013 року за період з 01 листопада 2011 року по 31 жовтня року:
надбавка за службу в умовах режимних обмежень 20%  -8 887,94 грн,
надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі 20% - 8 622,52 грн,
надбавка за виконання особливо важливих завдань 100% - 53 581,64 грн,
надбавка за класну кваліфікацію - 3 448,46 грн,
премія 240% - 92 174,20 грн.
Внаслідок цього сума додаткових видів грошового забезпечення позивача складає 6 946,45 грн.
На виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та обраховано розмір його грошового забезпечення у сумі 22 696,45 грн., а саме:
посадовий оклад 9 020,00 грн,
оклад за військове звання 1 480,00 грн,
надбавка за вислугу років 50% 5 250,00 грн,
середньомісячна сума додаткових видів ГЗ за 24 місяці перед звільненням 6 946,45 грн.
Так, основний розмір пенсії обрахований, виходячи з 80% грошового забезпечення та складає 22 696,45 грн.*80% = 18 157,16 грн. 
На виконання судового рішення ОСОБА_1 нараховано різницю в пенсії за період з 01 січня 2018 року по 31 жовтня 2020 року в сумі 91 860,00 грн., яка буде виплачена в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.
Таким чином, на переконання апелянта, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійсненню всі можливі заходи у межах своїх повноважень щодо забезпечення виконання судового рішення, а тому з боку боржника відсутні будь які винні дії щодо невиконання судового рішення.
Однак, колегія суддів з наведеними твердженнями апелянта категорично не погоджується.
Так, посилання ГУ ПФУ в наданому звіті на те, що відповідно до вимог чинного законодавства ні пенсіонер, ні органи Пенсійного фонду, ні суд не наділені повноваженнями щодо обрахунку сум надбавок, які входять до складу грошового забезпечення, критично оцінюється судом, оскільки у разі незгоди відповідача з правомірністю та обґрунтованістю рішення суду, він мав право на оскарження такого рішення суду у визначеному процесуальним законом порядку до вищої інстанції.
При цьому, у разі виникнення складнощів з розумінням та визначенням сум, необхідних для обрахунку пенсії, зокрема, на підставі даних, зазначених у довідці про розмір грошового забезпечення(від 10 жовтня 2018 року №368-525), Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві мало можливість, однак не скористалось нею та не звернулось до суду з заявою про роз`яснення судового рішення, встановлення способу чи порядку виконання судового рішення. Наведене свідчить, що суб`єктом владних повноважень не докладено всіх можливих зусиль для виконання рішення суду, що набрало законної сили.
Натомість, судом першої інстанції, з чим в повному обсязі погоджується апеляційний суд, визначено, що в довідці від 10 жовтня 2018 року №368-525, на яку міститься посилання в резолютивній частині рішення, що необхідно виконати, чітко та однозначно вказано, що:
- надбавка за службу в умовах режимних обмежень становить 20% д посадового окладу (тобто 9020,00 грн * 20% = 1804,00 грн); 
- надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі становить 20% від посадового окладу (тобто: 9020,00 * 20% = 1804,00 грн); 
- надбавка за виконання особливо важливих завдань становить 100% від посадового окладу + окладу за військове звання + надбавка за вислугу років (тобто (9020,00 грн + 1480,00 грн + 5250,00 грн) * 100% = 15 750,00 грн);
- премія становить 240% від посадового окладу (тобто: 9020,00 грн * 240% = 21648,00 грн).
Однак, апелянтом при здійсненні перерахунку пенсії не враховувалися наведені суми додаткових видів грошового забезпечення, натомість, відповідачем були використані неактуальні розміри таких складових, що містяться в матеріалах пенсійної справи. При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів чи принаймні пояснень неможливості здійснити наведені судом арифметичні дії з метою належного виконання рішення суду.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
За змістом статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).
У Рішенні від 26 червня 2013 року Конституційний Суд України взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява N 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року N 2-р (II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. 
Відповідно до статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.
З огляду на викладене, колегія суддів акцентує увагу на тому, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
Розглядаючи питання щодо накладення штрафу, необхідно встановити, що рішення не виконано повністю або в частині, з`ясувати причини невиконання судового рішення, встановити керівника, відповідального за виконання постанови. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання рішення, діяли добросовісно, фактично виконали постанову суду, то саме лише неподання звіту не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо того, що наведені вище обставини свідчать про те, що станом на момент вирішення питання про накладення штрафу та прийняття оскаржуваної ухвали ГУ ПФУ в м. Києві не виконало рішення суду, яке набрало законної сили.
Відтак, наявні правові підстави для встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суд встановив, що з 20 серпня 2020 року керівником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є ОСОБА_2.
Відтак, суд приходить до висновку про достатність підстав для накладення штрафу на керівника відповідача - суб`єкта владних повноважень - ОСОБА_2 .
Відповідно до приписів ч.2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України розмір можливого штрафу за результатами розгляду звіту про виконання рішення знаходиться у межах від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні.
Визначаючи розмір штрафу, суд дійшов висновку про необхідність його застосування у мінімальному розмірі, тобто, на рівні двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи з того, що порушення з приводу невиконання судового рішення в повному обсязі допущено відповідачем вперше.
В судовому засіданні було з`ясовано, що на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року відповідачем було направлено до суду першої інстанції звіт про виконання рішення суду, в якому засвідчено виконання в повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року. Позивач вказану обставину підтвердив та зазначив, що здійснений відповідачем перерахунок пенсії його задовольняє, жодних претензій до керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві він не має. Колегія суддів врахувала думку сторін з даного приводу, однак зазначає, що на момент прийняття оскаржуваної ухвали в діях відповідача були наявні підстави для застосування до ОСОБА_2 як керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві штрафу на підставі статті 382 КАС України.
Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх безпідставність, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді клопотання неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
А тому вірним є оскаржуване рішення суду першої інстанції. 
Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев