Постанова                                                 
Іменем України
 
18 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 589/3125/17
провадження № 61-1700св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне підприємство «Броус»,
особа, яка подала апеляційну/касаційну скарги - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Орлова І. В., Собини О. І., Левченко Т. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог та ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Броус» (далі - ПП «Броус», підприємство) про визнання дій (бездіяльності) незаконними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власницею квартири по АДРЕСА_1 , жодних договірних відносин із відповідачем немає, послугами з вивезення сміття, які надає ПП «Броус», не користується, оскільки фактично проживає за іншою адресою, однак ПП « Броус » безпідставно нараховує заборгованість за ці послуги. Для з`ясування правомірності таких дій підприємства, вона звернулася до відповідача із запитом щодо накопиченої заборгованості, однак ПП «Броус» у прийнятті запиту відмовило, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до Шосткинського міського голови із заявою прийняти зазначений запит для передачі підприємству. У липні 2017 року вона отримала лист від підприємства, який містив неповну відповідь на її звернення. Систематичні неправомірні дії відповідача завдають їй моральних страждань, які призводять до погіршення стану її здоров`я. 
 
Посилаючись на наведене, позивач просила: визнати неправомірною відмову відповідача у прийнятті заяви про надання інформації про причини нарахування заборгованості за послуги по вивезенню сміття; визнати неправомірним дії відповідача про надання неповної інформації на запит; визнати неправомірним нарахування заборгованості за послуги по вивезенню сміття, якими позивач не користується; зобов`язати ПП «Броус» списати заборгованість, як неправомірну, а за період з 01 вересня 2014 року визнати такою щодо якої сплила позовна давності для пред`явлення вимоги; зобов`язати ПП «Броус» надати інформацію про розмір заборгованості із зазначенням періоду, за який вона нарахована; стягнути з ПП «Броус» на її користь 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ПП «Броус» надати ОСОБА_1 повну інформацію на запит від 12 червня 2017 року, зокрема, про розмір заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів і період їх нарахування за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2019 року, посилаючись на те, що суд першої інстанції вирішив питання про його права та обов`язки. На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - позивач у справі ОСОБА_1 , після смерті якої він прийняв спадщину, як особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час смерті, а тому він, як правонаступник 
ОСОБА_1 , має право на оскарження рішення місцевого суду. ПП «Броус» надає послуги з вивезення сміття, якими ні він, ні його покійна дружина, не користувалися, жодних договорів із відповідачем не укладали. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з клопотаннями про витребування доказів, які судом першої інстанції не були вирішені, при цьому надавав явну перевагу стороні відповідача. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції помилково виходив із недоведеності завдання їй моральних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача. Посилаючись на наведене, просив залучити його до участі у справі як правонаступника позивача - ОСОБА_1 , скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
 
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . 
 
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2019 року.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки 
ОСОБА_2 не вирішувалося, що є підставою для закриття апеляційного провадження у справі. Суд не прийняв до уваги, як належний доказ на підтвердження факту прийняття спадщини після смерті позивача довідку, видану виконкомом Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області від 06 серпня 2018 року № 3246 про те, що ОСОБА_2 разом із своєю дружиною ОСОБА_1 є мешканцем АДРЕСА_2 (без реєстрації) більше десяти років, оскільки вона не містить відомостей про спільне проживання заявника із ОСОБА_1 саме на момент її смерті. Доказів відсутності заповіту та заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_1 заявник також не надав, а тому, урахувавши предмет і характер заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не є процесуальним правонаступником позивача у справі. Необгрунтованими суд вважав і посилання заявника на те, що ОСОБА_1 зверталася до суду з зазначеним позовом також і в його інтересах, оскільки позовна заява підписана особисто ОСОБА_1 та подана від її імені, відомостей про інших позивачів, або про осіб, у чиїх інтересах вона зверталася, відсутні. Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем його прав, що призвело до завдання йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 5 000,00 грн, і які просить стягнути з ПП «Броус» свідчать про наявність окремого спору між ОСОБА_2 та підприємством щодо нарахування оплати за послуги, та не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, що не позбавляє заявника звернутися до суду з окремим позовом за захистом порушеного права. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи
 
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скаргаОСОБА_2 , у якій він просив залучити його до участі у справі як правонаступника позивача - ОСОБА_1 , скасувати ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 грудня 
2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що, закриваючи провадження у справі, апеляційний суд помилково виходив із відсутності доказів на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем на дату смерті, що свідчить про порушення вимог Конституції України. 
 
У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ПП «Броус» на касаційну скаргу мотивований тим, що перевіривши наведені ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що судом першої інстанції не вирішувалося питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду. 
25 лютого 2020 року справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення порушує їх права чи покладає на них додаткові обов`язки, що у будь-якому випадку тягне несприятливі наслідки для цих осіб.
 
Разом із тим, судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 2-825/10 (провадження № 14-78цс18).
 
Обгрунтовуючи підстави оскарження рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2019 року, ОСОБА_2 указував на те, що 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - позивач у справі ОСОБА_1 , після смерті якої він прийняв спадщину, як особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому він, як її правонаступник, має право на оскарження рішення місцевого суду. При цьому, на його думку, 
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з указаним позовом, діяла також і в його інтересах, що свідчить про порушення відповідачем його прав, що призвело до завдання йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 5 000,00 грн.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. 
 
Дослідивши наявні у справі докази, належно перевіривши доводи ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що 
ОСОБА_2 не є процесуальним правонаступником позивача у справі, оскільки не надав доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_1 на момент її смерті за відсутності заповіту та заведеної спадкової справи. Позовна заява подана та підписана особисто ОСОБА_1 , відомостей про інших позивачів не містить, з її змісту убачається, що ОСОБА_1 заявляла позов до ПП «Броус» виключно про порушення її власних прав та інтересів, а тому суд аргументовано відхилив доводи заявника про те, ОСОБА_1 подавала позов, у тому числі, й в його інтересах.
 
Урахувавши наведене, а також, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2019 року не вирішувалося питання про права, інтереси та (або) обов`язки  ОСОБА_2 , апеляційний суд обгрунтовано закрив апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.
 
Відхиляючи доводи заявника про порушення відповідачем його прав, апеляційний суд обгрунтовано зазначив, що такі твердження свідчать про наявність окремого спору між ОСОБА_2 та ПП «Броус», що не є підставою для скасування рішення місцевого суду, і не позбавляє його права на звернення до суду з окремим позовом за захистом порушеного права. 
 
Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, зазначеним в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та власного тлумачення заявником норм матеріального і процесуального права, що не спростовує законність та обгрунтованість оскаржуваного заявником судового рішення. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скаргиОСОБА_2 .
 
Керуючись статтями 400, 401,409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак