Дата документу 02.03.2021 Справа № 331/72/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №331/72/20        Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.В.
Провадження № 22-ц/807/263/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» березня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Семенчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2020 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, 

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. 
За період з жовтня 2016 року по 30 вересня 2019 року концерн надав відповідачам на адресу надання послуг: АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на суму 47 866,37 грн. За вказаний період відповідачі здійснили часткову оплату за надані послуги у розмірі 6 710,79 грн., а тому загальна сума заборгованості за вказаний період становить 41 155,58 грн., яку відповідачі добровільно сплачувати не бажають.
На підставі зазначеного просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 41 155,58 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 41 155 гривень 58 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 960,50 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 960,50 гривень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вона належним чином не була повідомлена про розгляд справи, з 01 жовтня 2016 року по 25 січня 2017 року вона була неповнолітньою, повноліття досягла лише ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем договір не укладала, позивачем безпідставно заявлено вимогу про солідарне стягнення заборгованості, з 01 вересня 2016 року вона у вказаній квартирі не проживала, в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває справа №331/5156/18 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості з послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, вона не є власником вказаної квартири, ОСОБА_2 є власником лише 1/3 частини квартири, в той же час як з неї стягнуто заборгованість в повному обсязі, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Концерн «Міські теплові мережі» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідач належним чином повідомлялась про розгляд справи, в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває справа про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за інший період, відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За положеннями ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. 
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. 

У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. 

Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, копія позовної заяви та судові повістки повернулись до суду з помітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с.26) та «адресат відсутній» (а.с.35,36).

Отже доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення про час та місце розгляду справи знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за вищевказаною адресою.

Згідно з довідкою по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води нарахована плата на суму 47 866,37 грн., сплачено суму 6 710,79 грн., загальний розмір заборгованості становить 41 155,58 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 162 ЖК УРСР власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з положеннями статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведення ремонту. Спори між власниками та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Отже, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з центрального опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на повнолітніх членів сім`ї наймача, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, листом Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.01.2020 року №01-71/307, що ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 27.02.2015 року по теперішній час (а.с.16). 

А тому посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на відсутність укладеного між нею та позивачем договору про надання послуг є безпідставними.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження тих обставин, що вона повідомляла Концерн «Міські теплові мережі» про свою відсутність за адресою реєстрації.

Доказів проживання за іншою адресою протягом періоду з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року відповідачем ОСОБА_1 не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі у встановленому законом порядку відмовились від надання послуг Концерном «Міські теплові мережі», доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.

Ураховуючи те, що відповідачі належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати наданих позивачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року утворилась заборгованість у визначеному позивачем розмірі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку наявність підстав для її стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 була власником 2/3 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 по 20.10.2018 року не спростовує висновків суду, оскільки про зазначені обставини відповідач не повідомляла позивача, а також з реєстрації за місцем проживання не знімалася.

Не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_2 , оскільки відповідач ОСОБА_2 своїм правом на оскарження рішення суду не скористалась.

Довід апеляційної скарги про наявність у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя справи між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо тотожності суб`єктного складу, предметів та підстав позовів.

В той же час, доводи апеляційної скарги про те, що в період з 01.10.2016 року по 25.01.2017 року ОСОБА_1 була неповнолітньою особою, а тому не могла нести відповідальність за несплату послуг знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що датою народження ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким чином ОСОБА_1 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто в межах заявленого Концерном «Міські теплові мережі» періоду стягнення заборгованості.

В силу вимог ст. 64 ЖК УРСР обов`язок оплати житлово-комунальних послуг несуть повнолітні особи, в тому числі батьки за своїх неповнолітніх дітей.

Отже, задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції на зазначені положення закону не звернув уваги та стягнув суму заборгованості за комунальні послуги в солідарному порядку з відповідачів за весь період. 

Усні доводи представника ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції щодо незастосування судом позовної давності колегія суддів вважає неприйнятними, з огляду на приписи положень ст.367 ЦПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 (а.с.85-90) не містить посилань на вказані обставини та відповідної заяви про застосування позовної давності до вимог Концерну «Міські теплові мережі».

Відсутні посилання ОСОБА_1 на вказані обставини також і в її заяві про перегляд заочного рішення суду від 30.09.2020 року(а.с.59-63).

До того ж, як вбачається з наданого розрахунку та не спростованого відповідачами розрахунку (а.с.182 зворот.), позивач не пропустив трирічний строк позовної давності за вимогами у період з жовтня 2016 року по жовтень 2019 року, звернувшись до суду з позовом 01.02.2020 року, оскільки сплатою за послуги позивача у серпні 2017 року в сумі 786 гривень ( при нарахованому щомісячному платежі в сумі 420,30 грн.) перебіг строку позовної давності було перервано. 

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за комунальні послуги за період з 01.10.2016 року по 25.01.2017 року, яка згідно з розрахунком Концерну «Міські теплові мережі» становить 6600 грн. 29 коп., і стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за комунальні послуги за період з 26.01.2017 року по 30.09.2019 року в сумі 34555 грн. 29 коп. в солідарному порядку.

Згідно з ч.ч.1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ст.141 ЦПК України Концерн «Міські теплові мережі» має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 1114,54 грн. та відповідачем ОСОБА_1 в розмірі 806,46 грн.

ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 462,12 грн. 

Згідно з ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1114,54 грн., з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 344,34 грн. (806,46 грн. – 462,12 грн.).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за комунальні послуги в сумі 6600 грн. 29 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за комунальні послуги в сумі 34555 грн. 29 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в розмірі 1114,54 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в розмірі 344,34 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 березня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова