ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року	Львів	Справа № 300/1129/20 пров. № А/857/13566/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
головуючого судді Довгополова О.М., 
суддів  Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції – Панікар І.В.,
справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання виплатити йому вихідну грошову допомогу при звільненні за 25 місяців строкової служби та 11 місяців і 14 днів за період служби з 17.2016 по 03.05.2020, грошову підйомну допомогу за період військової служби з 17.2016 по 03.05.2020, грошові кошти за відрядження.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 добові витрати за перебування у відрядженні впродовж 2 днів, за період з 11.12.2019 року по року 11.12.2019 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що при звільненні позивачу нарахована одноразова грошова допомога в розмірі 50% за кожен повний прослужений рік. Доказів, що б вказували на існування обставин зміни військовослужбовцем місця продовження здійснення військової служби або ж навчання у певних військових навчальних закладах, позивачем не наведено як за змістом позову так і не надано їх в ході розгляду справи. Відповідачем не надано жодних доказів видачі позивачу в межах відрядження грошового авансу у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найму житлового приміщення і добових витрат, що вказує про не виконання ним свого обов`язку, зокрема, в частині виплати (компенсації) добових за 2 дні, у відповідності до пункту 18 Інструкції.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на його незаконність та необгрунтованість, просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги щодо стягнення на його користь вихідної грошової допомоги при звільненні за 25 місяців строкової військової служби та грошової підйомної допомоги за 2016 р. в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не спростував його доводи з яких причин не підлягає до виплати вихідна грошова допомога при звільненні. Вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку про те, що йому не підлягає до виплати і відповідна виплата грошової підйомної допомоги.
В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи,  ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 17.05.2017.
Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.05.2020 позивача, звільненого наказом начальника командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2020 № 98-РС, відповідно до пункту «б» частини п`ятої статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) з військової служби з 03.05.2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 2). 
У вказаному наказі командир Військової частини НОМЕР_1 зазначив щодо виплат, які необхідно провести з позивачем, а саме: виплатити надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 87,8% від окладу за військове звання; надбавку за вислугу років за період з 01 травня по 03 травня 2020 року; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в повному розмірі від посадового окладу за період з 01 травня по 03 травня 2020 року; грошову компенсацію за невикористані 30 (тридцять) календарних днів щорічної основної відпустки за 2020 рік; грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік;  грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки за участь в антитерористичній операції об`єднаних сил як учаснику бойових дій за період з 15.02.2017 року по 03.05.2020 року; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік в розмірі 600 (шістсот) гривень від посадового окладу; одноразову грошову допомогу по звільненню в розмірі 50% за кожен повний прослужений рік за період з 17.05.2016 по 03.05.2020.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно положень частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, при звільненні позивачу нарахована одноразова грошова допомога в розмірі 50% за кожен повний прослужений рік за період з 17.05.2016 по 03.05.2020. За 3 роки безперервної служби сума до виплати становила 20158,56 грн. Зокрема, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 26.08.2020, на адресу суду 11.09.2020 відповідачем надано розрахунок старшому солдату ОСОБА_1 , згідно даних якого із позивачем проведено повний розрахунок вихідної допомоги при звільненні (а.с. 42). 
Відтак, розмір належної позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні нараховано та виплачено в повному обсязі, тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання виплатити підйомну допомогу, слід зазначити наступне.
Пунктом 1 частини 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Вимогами пункту 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 5 лютого 2018 року №45 (далі – Порядок №45) передбачено, що у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби; добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї.
Пунктом 3 Порядку №45 передбачено, що виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.
Як вірно враховано судом першої інстанції, аналогічні за змістом положення містила чинна на дату моменту початку військової служби позивачем (17.05.2016) Інструкція про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 22.10.2001 за № 370.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з даних положень вищевказаних нормативно-правових актів виникає безпосередній зв`язок права особи на виплату грошової вихідної допомоги при звільненні та добових зі зміною військовослужбовцем місця продовження здійснення військової служби або ж навчання у певних військових навчальних закладах. 
Як встановлено судом, 29.04.2020 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив виплатити підйомну допомогу (а.с. 24).
Листом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 811595 від 02.05.2020 року повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати підйомної допомоги, оскільки останнім не надано документів, які б свідчили про зміну його місця проживання (а.с. 3).
На виконання вимог ухвали суду від 26.08.2020 про витребування доказів, ОСОБА_1 не надано суду доказів, що б вказували на існування обставин зміни військовослужбовцем місця продовження здійснення військової служби або ж навчання у певних військових навчальних закладах.
Крім того, позивачем не наведено таких у позовній заяві.
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо зобов`язання виплатити підйомну допомогу є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про виплату коштів на відрядження, то як вірно враховано судом першої інстанції, відповідно до вимог пункту 2 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 (далі – Інструкція № 105), відрядження – направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі – військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).
Згідно з вимогами п. 9 Інструкції № 105, належними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.
Пунктом 17 Інструкції № 105 передбачено, що відрядженому військовослужбовцю перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок у встановленому законодавством порядку.
Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.
Якщо військовослужбовець отримав аванс на відрядження і не виїхав, він повинен протягом трьох банківських днів з дня прийняття рішення про відміну поїздки повернути до каси зазначені кошти.
Вимогами пункту 18 Інструкції № 105 передбачено, що витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого військовослужбовця, у тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.
Витрати, понесені у зв`язку з відрядженням, не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), військовослужбовцю не відшкодовуються.
На виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 26.08.2020, відповідачем надано копії витягу із наказу командира військово частини НОМЕР_1 від 10.12.2019 за № 335 (по стройовій частині), витягу із наказу командира військово частини НОМЕР_1 від 12.12.2019 за № 337 (по стройовій частині) (а.с. 42-43).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 11.12.2019 вибув (з військового містечка № НОМЕР_2 м. Коломия) у відрядження до Військової частини НОМЕР_3 м. Київ та 12.12.2019 прибув із вказаного відрядження (а.с. 43-44).
Отже, позивач перебував у відрядженні впродовж 2 днів.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не надано жодних доказів видачі позивачу в межах відрядження грошового авансу у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найму житлового приміщення і добових витрат, що вказує про не виконання ним свого обов`язку, зокрема, в частині виплати (компенсації) добових за 2 дні, у відповідності до пункту 18 Інструкції № 105. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність позову в частині проведення компенсації виплат добових позивачу за 2 дні відрядження.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначено про перебування позивача у відрядженні 2 дні з 11.12.2019 по 12.12.2019, проте у резолютивній частині помилково зазначено період «з 11.12.2019 року по року 11.12.2019 року», що не вплинуло на правильність вирішення спору та може бути усунено в порядку, передбаченому статтею 253 КАС України.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі № 300/1129/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 18 січня 2021 року