Справа № 346/3131/20 
Провадження № 22-ц/4808/191/21 
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:                                            Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря                                       Єлісевич О.М.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення (заочне) Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею П`ятковським В.І. 03 грудня 2020 року у м. Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 04 грудня 2020 року,   
                                                в с т а н о в и в :
У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» поданий позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування вимог зазначено, що 18 липня 2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номера, за умовами якого останній отримав  кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Кредитний договір складається з підписаної відповідачем заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифів Банку. З моменту підписання фізичною особою заяви, між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору. Відповідачем підтверджено свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис у заяві. Відповідач не виконав своїх зобов`язань, які передбачені кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 20 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 13930,81 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9473,67 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 4457 грн, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача, а також судові витрати (а.с.2-5). 
Рішенням (заочним) Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 9473,67 грн заборгованості по тілу кредиту   за кредитним договором б/н від 18.07.2017 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1429,47 грн судових витрат (а.с.149-155).
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків, представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Зазначив, що суд першої інстанції замість посилань на факти, в обґрунтування  оскаржуваного рішення послався на судову практику Верховного суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі. Зокрема, послався на висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у постанові, не маючи обґрунтованих заперечень відповідача. Окремо звертає увагу на те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. 
Зазначив, що з розрахунку заборгованості №2 видно, що у відповідача виникло прострочене зобов`язання щодо сплати тіла кредиту (колонка "Тіло кредиту прострочене на звітну дату"), 181 день наступив 01.09.2019 року та починаючи саме   цієї дати відповідачу почали нараховуватись відсотки відповідно до змін Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року. Вказане вбачається із третього розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи. Відповідач погашав заборгованість до 30.09.2019р., що видно з виписки по рахунку. Редакція Умов та правил надання банківських послуг станом на 01.03.2019р. розміщена на офіційному сайті Приватбанку в розділі "Архів договорів".
Суд першої інстанції, не маючи обґрунтованих заперечень відповідача, замість відповідача навів доводи проти вимог позивача і відмовив банку у вимогах, не посилаючись на жодний доказ іншої сторони спору. У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як не оспорювалося відповідачем укладення чи неукладення кредитного договору.
Апелянт вказує, що суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом та довідці про умови кредитування, зазначений у заяві . Тому судом проігноровано факт погодження між сторонами договору умов кредитування та безпідставно відмовлено у стягненні відсотків з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем та врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду України. Також вважає, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
З цих підстав просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, задовольнити вимоги банку в цій частині. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.159-168).
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання не з`явилися сторони, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 9473,67 грн заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів, суд виходив з того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також і самі Умови та Правила, не підписані відповідачем, тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, а також відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд,  оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також нормам матеріального та процесуального права.
Судом встановлено, що 18 липня 2017 року ОСОБА_1 у ПАТ  КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів), на підставі якої ним отримано кредитний ліміт на платіжну картку. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Він зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку -  www.privatbank.ua. (а.с.17).
Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.
Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.2.3, п.2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де вказано, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням  банку, і клієнт дає право банку в будь - який момент  змінити (зменшити бо збільшити) кредитний ліміт.
Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.
Пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 умов та правил надання банківських послуг . 
Відповідно до п.2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, з карткового рахунку грошові кошти для здійснення платежів з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.
До позовної заяви  банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та  Витяг з Тарифів   з обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD»), які не підписані відповідачем (а.с.18, 19-66).
Із наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що станом на 20 травня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 13930,81 грн, з яких з яких 9473,67 грн - заборгованість за кредитом; 4457,14 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 7-10, 11-12, 13-14).
З розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості .
Також з розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що з 08.12.2017 року відповідач почав користуватися кредитними коштами, витративши 1126 грн, станом на 12.08.2019 року відповідачем отримано 8 493,52 грн кредитних коштів (тіла кредиту поточного). Станом на 20.05.2020 року заборгованість за кредитом (тіло) становила 9473,67 грн і цей розмір суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача.
Згідно довідки Приватбанку, ОСОБА_1 за кредитним договором без номера надано наступні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 20.05.2017, термін дії - 05/21); НОМЕР_2 (дата відкриття 24.10.2018, термін дії - 10/22); № НОМЕР_3 (дата відкриття 10.01.2019, термін дії - 11/22); № НОМЕР_4 дата відкриття 27.01.2020, термін дії - 07/23) (а.с.16).
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), 08.12.2017р. відбувся старт карткового рахунку, зміна кредитного ліміту склала: 08.12.2017р. - 8 000,00 грн; 04.01.2018р. - 2000,00  грн; 23.01.2018р. - 8 100,00 грн; 26.03.2018р. - 3490 грн; 10.01.2019р. - 6000,00 грн; 31.12.2019р. - 0,00 грн (а.с.15).
До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.
До апеляційної скарги позивачем долучено розрахунок інфляційних витрат та 3% річних по клієнту ОСОБА_1 та розрахунок нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ по клієнту ОСОБА_1 (а.с.169).
Даючи оцінку наведеним у позовній заяві та апеляційній скарзі обставинам, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Правовідносини, що виникли під час відкриття банком рахунку клієнта ОСОБА_1 , врегульовані Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492. Згідно з вимогами пункту 1.8 Інструкції банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених зазначеною  Інструкцією, а також Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 №223 та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку.
В силу положень  ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як зазначено в ч. 1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору( ч. 2 даної статті).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом положень статті 1056-1 ЦК України, в редакції Закону, чинній на час укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, процентна  ставка  за  кредитом  може бути фіксованою або змінюваною.   Тип   процентної   ставки   визначається   кредитним договором.
Розмір процентів,  тип  процентної ставки (фіксована або змінювана)  та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику,  наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися  на  кредитному ринку, строку користування кредитом,  розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором  розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком  в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в  односторонньому  порядку  є нікчемною.         
У  разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно,  з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право  збільшувати  та  зобов`язаний  зменшувати  процентну ставку відповідно до умов і в порядку,  встановлених кредитним договором.
Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших  зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється  порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами  індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за  кредитом на будь-який момент часу протягом строку  дії  кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним  договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. 
Індекс, що використовується  у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 
      1) поточне значення індексу повинно періодично,  але не рідше одного разу на місяць,  публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні  джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 
2) індекс повинен  ґрунтуватися  на  об`єктивних  індикаторах фінансової   сфери,   що  дозволяють  визначити  ринкову  вартість кредитних ресурсів; 
3) значення  індексу   повинно   встановлюватися   незалежною установою  з  визнаною  діловою  репутацією  на  ринку  фінансових послуг. 
У разі застосування змінюваної процентної  ставки у кредитному договорі повинен визначатися  максимальний  розмір збільшення процентної ставки.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В силу ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Виходячи із аналізу зазначених норм ЦК України, слід дійти висновку, що у разі надання послуг, в тому числі і кредитування, у формі публічного договору приєднання, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому банк повинен був забезпечити позичальнику такі умови, які б не суперечили загальним правилам укладення кредитних договорів, були зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, зокрема і щодо встановлення та зміни процентної ставки відповідно до вимог статті 1056-1 ЦК України.
Тобто банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, а щодо встановлення та зміни процентної ставки виконані усі умови, передбачені статтею 1056-1 ЦК України, зокрема і щодо повідомлення позичальника про її встановлення та зміну у письмовому порядку.
Встановлено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.07.2017 року відсутні дані про вид і характер банківських послуг, які АТ КБ «ПриватБанк» надані відповідачу, крім того анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення строку повернення кредиту, розміру процентної ставки, комісії і неустойки.
Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані позичальником. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника,а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (08.12.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.08.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із  ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в  довідці про умови кредитування, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо процентів за користування кредитом, тому в цій частині позов є необґрунтованим.
Проценти можуть бути встановлені, як договором, так і визначені законом, якщо не встановлені у договорі. 
Встановлення та розмір процентів  кредитним договором банк не довів, а з огляду на положення частини 2 статті 1054 та статті 1048 ЦК України банк може претендувати на визначення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, однак така позовна вимога позивачем не заявлена.
Оскільки вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив, то правові підстави для стягнення на користь банку 4457,14 грн заборгованості за простроченими відсотками -  відсутні. 
Таким чином, розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову банку в частині стягнення процентів за користуванням кредитом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи, відповідають наведеним положенням закону та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від  03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), тому не можуть бути прийняті до уваги.
При цьому законом визначений обов`язок суду враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (стаття 263 ЦПК України), який суд виконав, тому посилання апелянта на незаконність рішення в цьому аспекті не заслуговують на увагу.
Таким чином, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів, так як наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку також не доводить обставини заборгованості по відсоткам, пені та штрафам, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».
Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним не мають значення і не можуть бути підставою для задоволення позову в оскаржуваній частині.  
Доводи апелянта про платність кредитного договору і обов`язковість стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного Банку України не приймаються судом, оскільки позивачем не розраховувалися проценти на рівні облікової ставки Національного Банку України, а позивач вимагав у позові стягнути проценти на підставі Умов та Правил надання банківських послуг, по яких з позивачем не досяг згоди.
Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог, дотримавшись принципу диспозитивності.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України,  суд
                                                 п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення (заочне) Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                                 І.О. Максюта
Судді:                                                                                                            Л.В. Василишин
                                                                                                                       М.Д. Горейко
Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.