Справа № 447/2540/19                                Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р. 
Провадження № 22-ц/811/2412/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       16 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Жукровської Х.І.
з участю представника позивача Блонського М.В., відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Органу опіки та піклування Новороздільської міської ради Львівської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,-
встановила:
У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , з участю третьої особи Органу опіки та піклування Новороздільської міської ради Львівської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.
Вимоги обґрунтовував тим, що із відповідачкою ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Миколаївського районного суду від 20.06.2019. За час спільного проживання у них народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою. У зв`язку з наведеним, звернувся із заявою в орган опіки та піклування Новороздільської міської ради Львівської області, для прийняття рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, однак згідно протоколу № 11 від 30.07.2019 йому відмовлено у задоволенні зазначеної заяви. З огляду на наведене позивач звернувся з позовом, який просив задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Надано дозвіл ОСОБА_3 на спілкування з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один раз на місяць у визначений попередньо день за взаємною згодою матері та батька та за бажанням дитини.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог оскаржив позивач ОСОБА_3 , вважає рішення в цій частині незаконним та необґрунтованим.
Покликаючись на Конвенцію про права дитини, відповідні норми СК України зазначає, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання), місце та час їхнього спілкування.
При цьому, звертаючись із позовними вимогами у таких виклав певні способи участі у вихованні дитини, зокрема графік зустрічей, а саме: дві суботи місяця з 09 годин до 14 годин та дві неділі місяця з 15 годин до 18 годин за місцем проживання АДРЕСА_1 , що не було враховано судом при ухваленні оскаржуваного рішення.
Таким чином, через відсутність в оскаржуваному рішенні визначеного місця проведення зустрічей з донькою, присутність на таких матері, рішення не може вважатися обґрунтованим.
При цьому, вказавши у рішенні, що позивач може бачити доньку один раз на місяць за домовленістю з відповідачкою, суд не взяв до уваги наявність тривалого конфлікту між колишнім подружжям та неможливість дійти згоди щодо участі у спілкуванні з дитиною.
Враховуючи наведене, суд не визначив порядку періодичних побачень позивача з донькою, порушуючи перш за все інтереси дитини.
Крім цього, звертає увагу на те, що через нечіткість та неоднозначне формулювання резолютивної частини оскаржуваного рішення, таке буде неможливо виконати.
Вважає, що зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, а характер таких зустрічей не повинен бути формальний.
Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким встановити спосіб участі батька ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання систематичних побачень з дитиною за наступним графіком зустрічей: дві суботи місяця з 09 годин до 14 годин та дві неділі місяця з 15 годин до 18 годин за місцем проживання АДРЕСА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5 на підтримку доводів скарги, а також пояснення відповідачки ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд виходив того, що між сторонами виникли особисті конфліктні відносини, відтак самостійно домовитись щодо участі кожного з них у вихованні та спілкуванні з власною дитиною вони не можуть, що в кінцевому результаті стало підставою для звернення позивача до суду та часткового задоволення позовних вимог. 
Разом з тим суд вказав, що позовна вимога щодо надання дозволу ОСОБА_3 брати участь у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягає до задоволення, оскільки це є обов`язком батька, який закріплений у СК України.
Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України колегія суддів враховує таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК Українизобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 записані батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 20.06.2019 розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (актовий запис № 61).
Відповідно до копії виконавчого листа Миколаївського районного суду Львівської області від 10.07.2019, із позивача в користь відповідача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2019 до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із частиною першою, другою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно із ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
За приписами ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 
В свою чергу, згідно із ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. 
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. 
Пунктом 74 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаних із захистом прав дитини» передбачено, що під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.
З матеріалів справи вбачається, що перед поданням позовної заяви позивач ОСОБА_7 звертався із заявою від 02.07.2019 до Новороздільської міської ради (Служби у справах дітей) про встановлення порядку побачень з донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно копії витягу з протоколу виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області № 11 від 30.07.2019, позивачу відмовлено у задоволенні заяви "Про встановлення порядку побачень ОСОБА_3 з його донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ".
При цьому, свого висновку з приводу спірних правовідносин, зокрема щодо способів участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини, виконавчий комітет Новороздільської міської ради Львівської області не надав.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року витребувано від Новороздільської міської ради Львівської області висновок органу опіки та піклування щодо визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області № 23 від 26.01.2021 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до вказаного висновку, орган опіки та піклування вважає за доцільне погодитись з порядком участі батька ОСОБА_3 у вихованні доньки ОСОБА_4 , встановленим рішенням Миколаївського районного суду від 31 липня 2020 року, як такого, що виходить з інтересів дитини ОСОБА_4 , натомість, власних варіантів участі батька у вихованні дитини орган опіки та піклування не запропонував.
В силу приписів ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. 
В свою чергу, враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенція ООН про права дитини та частин 7 і 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів.
Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Згідно із статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
При цьому, під час вирішення спору щодо виховання дитини, зважаючи на її вікову категорію, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини спілкуватися з батьками.
Крім того, коли суд бажає вислухати думку дитини аби визначити її побажання щодо проживання з одним із батьків, та при цьому не травмувати психіку дитини та уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди.
У справі, яка переглядається, в суді першої інстанції малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не висловлювала думку щодо участі батька у спілкуванні з нею та у її вихованні, суд не встановив на підставі належних та допустимих доказів, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком поза бажанням дитини не відповідає найкращим її інтересам, а отже висновки суду першої інстанції про можливість та доцільність встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та у її вихованні лише за бажанням дитини, і тим більше матері, ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами.
В свою чергу, у висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради № 23 від 26.01.2021 зазначено, що під час бесіди із фахівцем із соціальної роботи Новороздільського територіального центру соціального обслуговування дитина ОСОБА_4 повідомила, що не бажає бачитись з рідним батьком, оскільки пам`ятає, як він словесно ображав та бив маму.
Проте, суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.
При цьому, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).
З наданих суду доказів вбачається, що позивач піклується про свою малолітню доньку, турбується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, сплачує аліменти на її утримання, позитивно характеризується по місцю проживання та місцю праці (т. 1 а.с. 12,13.
Обмежень, які могли б перешкоджати позивачу у спілкуванні із малолітньою донькою, судом не встановлено.
Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить висновку про наявність правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частин висновків про встановлення способів участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні лише за бажанням матері та дитини.
Крім цього, у рішенні суду першої інстанції не наведено підстав, за яких визначено батькові побачення з малолітньою донькою один раз на місяць, натомість, на переконання колегії суддів, зустрічі батька з дитиною один раз на тиждень у вихідні дні будуть сприяти відновленню довірчих відносин  та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам, як батька так і дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з ним.
З врахуванням вимог ч. 2 ст. 159 СК України, позивачу необхідно визначити спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, а саме встановити графік побачень та спілкування з малолітньою донькою один раз на тиждень у вихідні дні, з розрахунку дві суботи та дві неділі місяця, з 15:00 год. до 18:00 год., з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини. Крім цього, враховуючи вік дитини та постійне проживання доньки ОСОБА_4 з мамою, участь матері під час спілкування батька з дитиною, є обов"язковою, при цьому такі зустрічі повинні проходити у громадських місцях м. Новий Розділ львівської області, а не за місцем проживання позивача ОСОБА_3 .
За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині висновку суду про необхідність встановлення способу та порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 лише за взаємною згодою матері і батька та за бажанням дитини, участі мами під час спілкування батька з дитиною, а також щодо визначення днів, кількості годин та місця побачення батька із донькою.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року змінити, виключивши у мотивувальній та резолютивній частинах рішення висновок суду про необхідність встановлення способу та порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 лише за взаємною згодою матері і батька та за бажанням дитини.
Викласти третій абзац резолютивної частини рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року в такій редакції:
«Визначити спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, а саме встановити ОСОБА_3 графік побачень та спілкування з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один раз на тиждень у вихідні дні, з розрахунку субота у перший та третій тиждень місяця та неділя у другий та четвертий тиждень місяця, з 15:00 год. до 18:00 год., з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини, з обов`язковою участю матері ОСОБА_1 , в громадських місцях міста Новий Розділ, Львівської області.
Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                 А.В. Ніткевич

Судді:                                                                    С.М. Бойко

С.М. Копняк