_____

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року                                                                                   
м. Чернівці
Справа № 549/138/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Кулянди М.І., Литвинюк І.М.
секретар Вовкун Н.Ю.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач  ОСОБА_1 

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 4 листопада 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 16 липня 2012 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 була надана кредитна карта та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 29 лютого 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 103 143 гривні 12 копійок, з яких: 1 944 гривень 01 копійка - заборгованість за тілом кредиту, 93 811 гривень 34 копійки – заборгованість за нарахованими відсотками, 2 000 гривень - нарахована пеня, а також відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 4 887 гривень 77 копійок - штраф (процентна складова).
АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість за кредитним договором.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 4 листопада 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Витяг з Умов і Правил та Витяг з Тарифів Банку, якими банк обґрунтовує позов, не можна вважати складовою частиною анкети-заяви від 16 липня 2012 року, оскільки ці Умови та Правила не містять підпису відповідача і банком не надано до суду належних та допустимих доказів того, що саме їх розумів відповідач, підписуючи вказану анкету-заяву.
У даній анкеті-заяві не зазначена процента ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання зі сплати коштів та не вказано про сплату відсотків за користування кредитними коштами.
Окрім того, сума сплачених відповідачем коштів на погашення боргу перед позивачем значно перевищує отриману ним суму коштів за кредитним договором.
Відмовляючи у застосуванні до вказаних правовідносин позовної давності, суд посилався на те, що у такому позові вже вирішено відмовити з підстав не обґрунтованості таких вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційний скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах та Тарифах не свідчить про те, що він не був з ними ознайомлений.
Відповідач, використавши кредитні кошти та частково в подальшому погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору з банком на відповідних умовах.
Розрахунок суду, здійснений ним самостійно, не відповідає умовам кредитного договору та призводить до безпідставного звільнення відповідача від обов`язку повернути всі фактично отримані ним кредитні кошти, проценти за користування ними та неустойку у зв`язку з порушенням взятих ним на себе зобов`язань.
Умови щодо сплати процентів, пені та штрафів були належним чином погоджені з відповідачем, що підтверджується умовами договору.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 , в інтересах якого ОСОБА_2 , подав відзив на апеляційну скаргу.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що між ним та позивачем був укладений кредитний договір та що саме з такими Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку він ознайомився та погодився, підписуючи анкету-заяву від 16 липня 2012 року.

У вказаній анкеті-заяві не зазначені суттєві умови договору, такі як відсоткова ставка за користування кредитними коштами, відповідальність за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафу) та порядок і строк повернення кредитних коштів.

Із поданої позивачем до суду анкети-заяви не вбачається, який вид платіжної картки хотів отримати відповідач.

Є неправомірним рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку.

Загальна сума сплачених відповідачем коштів набагато більша за фактичний борг. 

Позивачем пропущено строки позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що 16 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1   було укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 16). 
Своїм підписом у вказаній анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг. 
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на  29 лютого 2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 16 липня 2012 року складає   103 143 гривні 12 копійок, з яких: 1 944 гривень 01 копійка - заборгованість за тілом кредиту, 93 811 гривень 34 копійки – заборгованість за нарахованими відсотками, 2 000 гривень - нарахована пеня, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 4 887 гривень 77 копійок - штраф (процентна складова) (а.с.7-9).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а  позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті  81  ЦПК України.
Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з  необґрунтованості позовних вимог, оскільки судом не встановлено підстави для існування та нарахування заборгованості, визначеної банком у позовній заяві.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на наявність анкети-заяви відповідачки від  16 липня 2012 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, виписки за картковим рахунком, виданої на ім`я ОСОБА_1 та наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від  16  липня 2012 року станом на 29 лютого 2020 року.
Дослідивши зазначені документи як окремо, так і у сукупності, судом першої інстанції правильно встановлено, що вони не підтверджують факт існування в ОСОБА_1 кредитної заборгованості на підставі укладеного між сторонами кредитного договору від  16 липня 2012 року.
Зокрема у анкеті-заяві не зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів та відсутні відомості про видачу ОСОБА_1 кредитної картки.
Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, а також пеню і штрафи за прострочення сплати кредиту та процентів, на обгрунтування яких посилався те, що відповідальність позичальника за порушення зобов`язань за кредитним договором передбачена Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», Умовами та правилами надання банківських послуг, в яких визначені пільговий період користування кредитними коштами, процентна ставка, розмір неустойки та порядок її нарахування, а також інші умови.
За змістом анкети-заяви від 16 липня 2012 року вона разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг, а саме кредитний договір.
Матеріали справи не містять пам`ятки клієнта про умови кредитування, а  витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» наданий позивачем без підпису відповідача.
Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з якими був ознайомлений позичальник.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
За відсутності підтвердження конкретно запропонованих відповідачу Умов та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПриватБанк».
Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», не визнаються відповідачем і не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 16 липня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір та порядок зміни процентної ставки, підстав нарахування та розміру комісії, а також відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення виконання договірних зобов`язань.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №190/1419/19-ц.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, пені та штрафу у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 16 липня 2012 року, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Правильним є також висновок суду першої інстанції про безпідставність позову в частині стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц
Як вбачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, у ньому судом помилково зазначено про те, що загальна сума сплачених відповідачем коштів на погашення кредиту становить 7 068 гривень 45 копійок. 
Апеляційним судом при перевірці відомостей, які містяться в розрахунку заборгованості та виписці по картковому рахунку, встановлено, що за період з 16 липня 2012 року по 29 лютого 2020 року ОСОБА_1 в рахунок повернення кредиту було сплачено кошти на загальну суму 7 493 гривні 45 копійок, які банком зараховувалися на погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, штрафу та пені.
З огляду на відсутність підстав для нарахування процентів за користування кредитом, штрафу та пені, суму, яка була сплачена ОСОБА_1 , слід було зарахувати на погашення тіла кредиту.
З наведених вище документів вбачається, що за період з 16 липня 2012 року по 29 лютого 2020 року ОСОБА_1 в загальному було отримано кредитні кошти в сумі 6 588 гривень.
З огляду на те, що ОСОБА_1 сплатив банку в рахунок погашення кредиту більшу суму, ніж отримав, вимога банку про стягнення тіла кредиту в сумі 1944 гривні 01 копійка є безпідставною та не підлягає задоволенню.
Оскільки судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовної вимоги банку про стягнення з відповідача тіла кредиту саме з наведених вище підстав, помилковий висновок суду першої інстанції щодо суми сплачених відповідачем коштів не вплинув на законність та обґрунтованість такого рішення по суті. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 367,368,374,375,381,382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 4 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 13 січня 2021 року

Головуючий                                                 О.О. Одинак 

Судді:                                                          М.І. Кулянда
               
                                                               І.М. Литвинюк