СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р.                                                                        Справа № 917/1847/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Лакіза В.В. , суддя  Мартюхіна Н.О. 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс", м. Дніпро, (вх. №585 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 19.08.2020р. у справі № 917/1847/19 (суддя Безрук Т.М., ухвалене в м.Полтава о 15:13год., дата складення повного тексту судового рішення – 26.08.2020р.)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс", м. Дніпро,
до відповідача: Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку, м. Полтава, 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Полтава,
про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

23.10.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про витребування з чужого незаконного володіння майна, а саме: транспортного засобу - паливоцистерни А.Ц. КАМАЗ 43101 (державний номер НОМЕР_1 , 1991 року випуску).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що належний йому на праві власності спірний транспортний засіб, який було залучено на особливий період в порядку статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час часткової мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17.03.2014р. № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", підлягає поверненню відповідачем, оскільки Указом Президента України від 14.01.2015р. №15/2015 "Про часткову мобілізацію" оголошено демобілізацію, а отже відповідач без відповідної правової підстави володіє спірним транспортним засобом.  
Також, позивач наголошував, що вилучення у нього спірного транспортного засобу було незаконним, оскільки відповідно до частини 2 статті 353 Цивільного кодексу України примусове вилучення майна можливе лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану, який в Україні не оголошувався.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.01.2020р. замінено первісного відповідача у справі - ІНФОРМАЦІЯ_2 на належного відповідача - Полтавський зональний відділ Військової служби правопорядку; виключено Полтавський зональний відділ Військової служби правопорядку з числа третіх осіб у цій справі; залучено до участі у справі  ІНФОРМАЦІЯ_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.08.2020р. у справі №917/1847/19 в позові відмовлено повністю.
Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані відсутністю правових підстав для витребування належного позивачу на праві власності спірного транспортного засобу із користування відповідача, оскільки від 17.03.2014р. (дата постановлення Указу Президента України від 17.03.2014р. № 303/2014) в Україні діє особливий період і Указом Президента України від 14.01.2015р. №15/2015 дія цього періоду скасована не була, в Україні не проводилась повна демобілізація, а тому умови, за настання яких передбачено повернення транспортних засобів, залучених під час мобілізації, не настали.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс" з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 19.08.2020р. у справі №917/1847/19 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 19.08.2020р. у справі №917/1847/19. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що висновки місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог суперечать приписам частини 3 статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", відповідно до якої приймання-передачі транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби. Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації
Апелянт наголошує, що пунктом 4 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015р. №15/2015 постановлено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію".
Також, відповідно до Указів Президента України:
- від 25.03.2016р. № 115/2016 - постановлено провести у березні - квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015р. №15 "Про часткову мобілізацію";
- від 24.06.2016р. №271/2016 - постановлено провести у червні - липні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час другої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015р. №15 "Про часткову мобілізацію";
- від 26.09.2016р. №411/2016 - постановлено провести у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015р. №15 "Про часткову мобілізацію", крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.
Таким чином, відповідно до вказаних Указів було оголошено демобілізацію військовослужбовців, а отже транспортний засіб паливоцистерна А.Ц. КАМАЗ 43101 (державний номер НОМЕР_1 , 1991 року випуску), який належить позивачу на праві власності підлягає поверненню.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вилучення у нього спірного транспортного засобу було незаконним, оскільки відповідно до частини 2 статті 353 Цивільного кодексу України примусове вилучення майна можливе лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану, який в Україні не оголошувався, проте, місцевим господарським судом не було надано правової оцінки зазначеним доводам.
Отже, за наведених обставин, на думку апелянта, наявність всі правові підстави для скасування оскаржуваного рішення та відповідно задоволення позовних вимог.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2021р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 19.08.2020р. у справі № 917/1847/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс" на рішення господарського суду Полтавської області від 19.08.2020р. у справі № 917/1847/19; встановлено сторонам у справі строк до 11.03.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 17.03.2021р. 
09.03.2021р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№2884), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс", рішення господарського суду Полтавської області від 19.08.2020р. у справі № 917/1847/19 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, повернутими на адресу апеляційного господарського суду поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень підтверджується факт повідомлення сторін у даній справі (т.1 а.с.247-248), та явка представників сторін не було визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в за наявними в справі матеріалами в цьому судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Указом Президента України від 17.03.2014р. № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" (набрав чинності з 18.03.2014р.) постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (пункти 1 та 3). Призов військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України здійснити в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву (пункт 5).
Згідно зведеного наряду, складеного головою Машівської державної адміністрації та ТВО військового комісара Карлівсько-Машівського ОРВК, було зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс" з оголошенням мобілізації доставити в Збройні Сили України техніку - паливоцистерни КАМАЗ 43101 (т.1 а.с.47).
30.06.2015р. Товариству з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс" було надано відповідний наряд на поставку техніки - паливоцистерни КАМАЗ 43101 до Збройних Сил України (т.1 а.с.49).
За Актом приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 09.07.2015р. ТВО військового комісара Карлівсько-Машівського ОРВК було прийнято від позивача транспортний засіб - паливоцистерну А.Ц. КАМАЗ 43101 (державний номер НОМЕР_1 , 1991 року випуску) (т.1 а.с.50), що також підтверджено контрольним талоном мобілізаційного розпорядження (т.1 а.с.48).

02.09.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс" звернулось до Карлівсько-Машівського ОРВК з вимогою про невідкладне повернення наведеного вище транспортного засобу, у зв`язку з оголошенням демобілізації (т.1 а.с.51).
Проте, відповіді на зазначену вимогу позивачу надано не було, як і не було повернуто спірний транспортний засіб, що стало підставою для звернення 23.10.2019р. ТОВ "Приват - Агро - Альянс" до ІНФОРМАЦІЯ_1 про витребування з чужого незаконного володіння майна, а саме: транспортного засобу - паливоцистерни А.Ц. КАМАЗ 43101 (державний номер НОМЕР_1 , 1991 року випуску) (т.1 а.с.4-20).
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.01.2020р. замінено первісного відповідача у справі - ІНФОРМАЦІЯ_2 на належного відповідача - Полтавський зональний відділ Військової служби правопорядку; виключено Полтавський зональний відділ Військової служби правопорядку з числа третіх осіб у цій справі; залучено до участі у справі  ІНФОРМАЦІЯ_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (т.1 а.с.111-113).
Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.08.2020р. у даній справі в позові відмовлено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.178-184).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає наступне.

Так, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу повернення позивачу майна (спірного транспортного засобу), залученого на особливий період під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17.03.2014р. № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до статті 1 Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі - в редакції, чинній на час вилучення спірного транспортного засобу):
мобілізація - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період:
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти (стаття 2 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").
Частиною 4 статті 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що зміст мобілізації становить, зокрема, переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
Отже, мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014р. №303/2014р. "Про часткову мобілізацію" в Україні почав діяти особливий період – від 17.03.2014р. 
Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, чи рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу, не приймав.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 131/1449/16-ц та у справі № 727/2187/16-ц, від 20.02.2018р. у справі №640/4439/16-ц, від 21.02.2018р. у справі № 211/1546/16-ц, від 25.04.2018р. у справі №205/1993/17-ц.

Частиною 3 статті 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено зміст мобілізаційної підготовки, який становить, зокрема, підготовку й утримання в належному стані техніки та об`єктів, призначених для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням; доведення основних показників мобілізаційного плану, укладання договорів (контрактів) на виконання підприємствами, установами і організаціями мобілізаційних завдань (замовлень), поставку матеріально-технічних ресурсів, виконання робіт та надання послуг в особливий період; підготовку транспортної системи до забезпечення мобілізації.
Згідно з частинами 1-3 статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції, чинній на час вилучення спірного транспортного засобу) військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян – власників транспортних засобів.
Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом.
Виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації, якщо не введений правовий режим воєнного чи надзвичайного стану, здійснюється згідно з  Мобілізаційним планом України шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації. Обсяги транспортних засобів за типами та марками, які планується залучити під час мобілізації, для підприємств, установ та організацій усіх форм власності встановлюються згідно з Мобілізаційним планом України місцевими державними адміністраціями за поданням військових комісаріатів. Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями. 
Приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби. Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації. Порядок компенсації шкоди, завданої транспортним засобам внаслідок їх залучення під час мобілізації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. № 1921 затверджено Положення про військово-транспортний обов`язок (надалі - Положення № 1921).
В пунктах 2, 5, 11 Положення № 1921 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що військово-транспортний обов`язок встановлюється з метою забезпечення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань на період мобілізації та у воєнний час у транспортних засобах.
Вилучення (відчуження) транспортних засобів здійснюється районними (міськими) військовими комісаріатами на підставі розпоряджень місцевих держадміністрацій в обсягах лімітів та відсоткових норм вилучення, затверджених Кабінетом Міністрів України, як окремо, так і у складі спеціальних формувань, які передаються військовим формуванням на період мобілізації та у воєнний час.
Ліміти вилучення (відчуження) транспортних засобів за типами та марками (крім мотоциклів і гужового транспорту) для підприємств, установ, організацій, районів і міст встановлюються у мирний час відповідними місцевими держадміністраціями за поданням військових комісаріатів.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну гвардію України" Нацгвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони. Однією з основних функцій Національної гвардії України є захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом (пункт 1 частини 1 статті 2 цього Закону).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що залучення транспортного засобу паливоцистерни А.Ц. КАМАЗ 43101 (державний номер НОМЕР_1 , 1991 року випуску), належного позивачу на праві власності, здійснено на підставі Указу Президента України від 17.03.2014р. № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" відповідно до статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції, чинній час постановлення Указу від 14.01.2015р.) демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015р. №15/2015 постановлено, зокрема, оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 2010 діб із дня набрання чинності цим Указом (пункт 1).
Провести у період з 18 березня по 01 травня 2015року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014р. № 303 "Про часткову мобілізацію" (пункт 4).
Кабінету Міністрів України привести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність (абзац 2 пункту 5).
Отже, вказаним Указом Президента України передбачено часткову мобілізацію нових військовослужбовців та звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014р. № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", а також переведення національної економіки України на функціонування в умовах особливого періоду з приведенням визначених галузей, підприємств, установ та організації у ступінь повна готовність.
Таким чином, як вірно зазначено місцевим господарським судом, Указ Президента України від 14.01.2015р. № 15/2015 "Про часткову мобілізацію" в частині демобілізації стосується лише звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014р. №303/2014р. "Про часткову мобілізацію".
В той же час, Президентом України не приймалось жодних рішень про повну демобілізацію - провадження комплексу заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу.
З  огляду на відсутність рішень Президента України про повну демобілізацію, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що підстави для повернення позивачу транспортного засобу внаслідок постановлення Указу Президента України від 14.01.2015р. № 15/2015 "Про часткову мобілізацію" не настали, оскільки вказаний Указ Президента України не завершує дію особливого періоду та не є підставою для повернення спірного транспортного засобу позивача, залученого на особливий період в порядку статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час часткової мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 "Про часткову мобілізацію".
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у подібних правовідносинах викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2021р. у справі № 916/3534/19, від 10.02.2021р. у справі №904/4877/19.

Щодо доводів апелянта про те, що спірний транспортний засіб було вилучено у позивача незаконно, всупереч положень частини 2 статті 353 Цивільного кодексу України, оскільки в Україні не було оголошено ані воєнного, ані надзвичайного стану, судова колегія зазначає наступне.
Частиною 2 статті 353 (реквізиція) Цивільного кодексу України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.
Цивільним законодавством передбачено, що реквізиція є виключним способом припинення права власності, яка здійснюється в особливому порядку, спеціально встановленому для неї та за умови повного відшкодування вартості реквізованого майна для певної державної або суспільної корисної мети. У разі настання надзвичайних обставин майно, що реквізується, може бути відчужене у власника, за загальним правилом, за умови попереднього та повного відшкодування його вартості.
Отже, реквізицією є примусове відчуження майна у власника з позбавленням останнього права власності. Реквізиція майна не передбачає вилучення майна у користування держави.
Проте, у даній справі спірний транспортний засіб позивача було залучено з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період, який почав діяти після оприлюднення  Указу Президента України від 17.03.2014р. № 303/2014р. "Про часткову мобілізацію", в порядку виконання позивачем військово-транспортного обов`язку під час мобілізації, встановленого статтею 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Тобто, спірний транспортний засіб позивача було залучено у користування відповідача без позбавлення його права власності на нього на підставі статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на виконання Указу Президента України від 17.03.2014р. № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".
Отже, стаття 353 Цивільного кодексу України не була підставою для передачі транспортного засобу паливоцистерни А.Ц. КАМАЗ 43101 (державний номер НОМЕР_1 , 1991 року випуску), від позивача до відповідача, у зв`язку із чим, посилання апелянта на положення зазначеної статті Кодексу за встановлених фактичних обставин - недоречні.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 19.08.2020р. у справі № 917/1847/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват - Агро - Альянс" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Полтавської області від 19.08.2020р. у справі № 917/1847/19 залишити без змін.
Повний текст постанови складено 18 березня 2021р. 

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.  

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза  

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна