ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 р.	Справа № 520/5783/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020, повний текст виготовлено 16.10.2020, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., м. Харків, по справі № 520/5783/2020
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Головного управління ДПС у Харківській області                
          про скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі – відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив суд скасувати вимогу про сплату боргу № ф-3-25 від 04.11.2019.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 01.12.2019 отримав спірну податкову вимогу про сплату боргу № ф-3-25 від 04.11.2019. Посилаючись на положення п. 3, 4, 6.7, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» стверджує, що спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки винесена ГУ ДПС у Харківській області, а не Київською ОДПІ м. Харкова, що позбавило позивача права оскаржити таку вимогу до ГУ ДПС у Харківській області, на всю суму заборгованості, а не на частину заборгованості, яка не охоплена попередніми вимогами, що призвело до подвійної відповідальності позивача та суперечить ст. 61 Конституції України. Також посилався на те, що частина попередніх вимог про сплату боргу контролюючого органу були скасовані в судовому порядку, що не враховано відповідачем у справі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 по справі № 520/5783/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування вимоги - задоволено. 
Скасовано вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу № ф-3-25 від 04.11.2019.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ43143704) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA 798999980000031211256026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинами справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 по справі № 520/5783/20 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті рішення невірно застосовані положення п. 1 ч. 2 ст. 6, ст. 4, абз. 3 п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п. 16 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953. Вказує, що до 01.10.2013 адміністрування єдиного внеску здійснювалося органами Пенсійного фонду та з 01.10.2013 було передано до податкових органів. Стверджує, що спірна вимога була винесена на підставі даних Індивідуальної картки платника, а заборгованість утворилася у зв`язку з несвоєчасною та не в повному обсязі сплатою сум єдиного внеску. Вказує, що попередні податкові вимоги є відкликаними.
Позивач в надісланому до суду апеляційної інстанції письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог, просив колегію суддів її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Наполягав на правовій позиції, викладеної ним в позові та додаткових поясненнях.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
04.02.2021 позивачем, через канцелярію суду, було надано клопотання про відкладення розгляду справи (вх. 6070), яке того ж дня було відкликано позивачем іншим клопотанням, наданим через канцелярію (вх. 6093). 
Також від представника відповідача, Шапошника С.С., на електронну адресу суду надійшло не скріплене його електронно цифровим підписом клопотання про відкладення розгляду справи обґрунтоване участю цього представника у судовому засіданні у іншій справі.
Надаючи оцінку вказаному клопотанню, колегія суддів зазначає, що у суді першої інстанції відповідача представляли, крім ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а апеляційна скарга була підписана ОСОБА_6 .
Беручи до уваги, що апеляційне провадження ініційоване саме відповідачем, який виклав свої доводи у своїй апеляційній скарзі, наявність у штаті інших співробітників, зокрема тих, які представляли інтереси відповідача у цій справі в суді першої інстанції, враховуючи можливість розгляду справи без надання усних пояснень представником ГУ ДПС у Харківській області, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст. 309 КАС України, колегія суддів зазначає, що причини, викладені в клопотанні, не є поважними для відкладення розгляду справи за клопотанням суб`єкта владних повноважень.
Крім того, колегія суддів відмічає, що правовий статус електронного цифрового підпису визначає Закон України "Про електронний цифровий підпис" 22 травня 2003 року N 852-IV (зі змінами). Згідно зі ст.6 цього Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
За приписами статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22 травня 2003 року N 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.
Однак, надіслане до суду клопотання про відкладення розгляду справи не містить електронного цифрового підпису представника ГУ ДПС у Харківській області - Шапошника С.С..
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє клопотання представника відповідача та вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), перебуває на податковому обліку в Головному управління ДПС у Харківській області (Київське управління, Київська ДПІ (Московський район м. Харкова)) та є платником єдиного соціального внеску.
01.12.2019 позивачем отримано вимогу про сплату боргу №ф-3-25 від 04.11.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, штрафів, пені станом на 31.10.2019 у розмірі 17468,79 грн. 
Не погодившись з вказаною вимогою позивач звернувся до суду з цим позовом про її скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням ДПС у Харківській області порушено вимоги законодавства, оскільки платнику єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в разі зростання суми боргу протягом наступного базового періоду направляється вимога про сплату недоїмки виключно на суму боргу, який збільшився, проте, спірна вимога складена на усю суму боргу, яка охоплена раніше винесеними вимогами. Крім того вказав, що до надісланої позивачу вимоги про сплату боргу контролюючим органом не було додано розрахунку суми недоїмки, зробленого у відповідності з чинним законодавством в сфері державного соціального страхування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту – Закон № 2464).
Порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регламентується Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженою наказом Мінфіну України за № 449 від 20.04.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (далі по тексту – Інструкція № 449).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464, пп.3 п.1 розділу ІІ Інструкції № 449 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
За приписами пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону № 2464 на органи доходів і зборів покладено контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.
Відповідно до частини 6 статті 25 Закону № 2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Пунктом 1 розділу VІ Інструкції № 449 встановлено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
За приписами п.2 розділу VІ Інструкції № 449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Згідно з п.3 розділу VІ Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Відповідно до п.4 розділу VІ Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
За приписами п.5 розділу VІ Інструкції № 449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
В силу п.6 розділу VІ Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:
сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;
орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);
вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно з п.7 розділу VІ Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що виданню спірної вимоги № ф-3-25 від 04.11.2019 передували попередньо отримані позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску:
1) № ф-1687 від 21.02.2013 на суму 4353,03 грн;
2) № ф-48-25 від 07.08.2014 на суму 8970,40 грн;
3) № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн;
4) № ф-48-25 від 13.05.2015 на суму 11995,39 грн;
5) № ф-3-25 від 13.11.2017 на суму 11135,63 грн;
6) № ф-3-25 від 03.04.2018 на суму 15359,63 грн;
7) № ф-3-25 від 03.05.2018 на суму 15356,81 грн.
Вимогу про сплату недоїмки № ф-1687 від 21.02.2013 позивачем було оскаржено в адміністративному порядку до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Пенсійного фонду України. Проте, за результатами адміністративного оскарження зазначену вимогу було залишено без змін.
Отже, вказана вимога про сплату недоїмки № ф-1687 від 21.02.2013 є чинною та не скасованою.
ГУ ДПС у Харківській області вказує, що позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) № ф-1687 від 21.03.2013 ще в УПФУ в Московському районі м. Харкова на суму 4053,03 грн за період 05.04.2012 по 01.02.2013. Адміністрування єдиного соціального внеску органами доходів і зборів здійснюється з 01.10.2013, у зв`язку з чим пенсійний орган передав податковому органу сальдо на початок року, згідно якого заборгованість позивача зі сплати ЄСВ нараховується ще з 2013 року.
В подальшму на адресу позивача були надіслані вимоги про сплату боргу № ф-48-25 від 07.08.2014, № ф-48-25 від 13.05.2015, № ф-3-25 від 13.11.2017, № ф-3-25 від 03.04.2018, № ф-3-25 від 03.05.2018, які оскаржені позивачем в судовому порядку.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2015 у справі № 820/5513/15, зокрема скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу № ф-48-25 від 07 серпня 2014 року. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що це судове рішення набрало законної сили 04.11.2015.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 у справі № 820/9484/15, зокрема скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про сплату боргу №ф-48-25 від 13.05.2015. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що вказане судове рішення набрало законної сили 15.12.2015.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 у справі №820/4769/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019, зокрема скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області від 13.11.2017 №Ф-3-25. Судове рішення у справі №820/4769/18 набрало законної сили 10.04.2019.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі № 2040/7595/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019, скасовано вимогу про сплату боргу № ф-3-25 від 03.04.2018, направлену ОСОБА_1 Головним управлінням ДФС у Харківській області. Вказане рішення суду по справі № 2040/7595/18 набрало законної сили 20.05.2019.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 по справі 520/9807/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019, скасувано вимогу про сплату боргу № ф-3-25 від 03.05.2018, складену Головним управлінням ДФС у Харківській області. Рішення суду від 18.02.2019 по справі № 520/9807/18 набрало законної сили 07.08.2019.
Таким чином, вимоги про сплату боргу № ф-48-25 від 07.08.2014 на суму 8970,40 грн; № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн; № ф-48-25 від 13.05.2015 на суму 11995,39 грн; № ф-3-25 від 13.11.2017 на суму 11135,63 грн; № ф-3-25 від 03.04.2018 на суму 15359,63 грн; № ф-3-25 від 03.05.2018 на суму 15356,81 грн були скасовані в судовому порядку.
При цьому колегією суддів з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що вимоги про сплату боргу № ф-1687 від 21.02.2013 на суму 4353,03 грн та № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн не оскаржувалися в судовому порядку, та не були скасовані ані в судовому, ані в адміністративному порядку, що не заперечується ані позивачем ані відповідачем по справі.
Відповідно до п. 7 розділу VІ Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).
Тотожні за змістом положення містилися у п. 6.9. Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 (наказ втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449), відповідно до яких, якщо протягом наступного базового звітного періоду платник наростив суми боргу, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога подається до органу державної виконавчої служби або до органів Державної казначейської служби України тільки на суму зростання боргу.
Враховуючи вищенаведені норми права, слід дійти висновку, що саме в разі зростання суми боргу протягом наступного базового періоду платнику єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування направляється вимога про сплату недоїмки та виключно на суму зростання боргу (недоїмки).
Отже, колегія суддів зауважує, що позивачу повинна була бути направлена вимога лише на суму зростання боргу.
Однак, виходячи зі змісту апеляційної скарги (розрахунок вимоги відповідачем не надано) сума недоїмки за спірною вимогою у цій справі утворилася за період з 2013 по 2018 рік, тобто за період, який був охорлений раніше винесеними вимогами, з яких вимоги про сплату боргу № ф-1687 від 21.02.2013 на суму 4353,03 грн та № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн не були скасовані в судовому або адміністративному порядку. 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на п. 6 розділу VІ Інструкції № 449, згідно якого вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки), з огляду на ненадання жодних рішень щодо скасування та зміни суми боргу по вимогам № ф-1687 від 21.02.2013 на суму 4353,03 грн та № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн, не доводить, що вказані вимоги є відкликаними або скасованими.
При цьому, з доводів апеляційної скарги слідує, що спірна вимога № ф 3-25 від 04.11.2019 прийнята на суму недоїмки, що утворилася у період з 2013 року по 2018 рік, тобто цей період частково співпадає з періодами, щодо яких винесені вимоги про сплату боргу № ф-1687 від 21.02.2013 на суму 4353,03 грн та № ф-48-25 від 09.02.2015 на суму 11039,74 грн.
З огляду на те, що податковим органом внесено до оскаржуваної вимоги загальну суму заборгованості позивача, колегія суддів приходить до висновку, що на час винесення оскаржуваної вимоги, Головним управлінням ДПС у Харківській області порушено вимоги Інструкції № 449, оскільки спірна вимога про сплату недоїмки містить не тільки суму зростання боргу.
Зі змісту положень ст. 25 Закону № 2464 та п. 5 розділу VІ Інструкції № 449, вбачається, що до вимоги про сплату недоїмки додається розрахунок суми недоїмки і в разі незгоди з розрахунком зробленим податковим органом платник має право на узгодження її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що всупереч вимогам зазначеної норми, до надісланої позивачу вимоги не було додано повідомлення-розрахунку суми заборгованості, зробленого у відповідності з чинним законодавством в сфері державного соціального страхування.
Крім того, відповідно до частини першої статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Оскільки вимоги № ф-1687 від 21.02.2013 та № ф-48-25 від 09.02.2015 є узгодженими, строки по стягненню щодо визначеної в ній суми недоїмки єдиного внеску не застосовуються, то нова вимога, видана вже податковим органом № ф-3-25 від 04.11.2019 збільшую (подвоює) фінансові зобов`язання платника (позивача), що в свою чергу збільшує міру його фінансової відповідальності за одне і теж правопорушення, що є неможливим, виходячи із положень частини першої статті 61 Конституції України.
Тому, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої  інстанції про скасування вимоги відповідача № ф-3-25 від 04.11.2019.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зауважує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийняття вимоги про сплату боргу, направленої ОСОБА_1 Головним управлінням ДПС у Харківській області.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної вимоги № ф-3-25 від 04.11.2019, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 2464, без дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому вказана вимога підлягає скасуванню.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 по справі № 520/5783/2020 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  08.02.2021.