Постанова
Іменем України 
18 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 185/8414/18
провадження № 51-983 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
засудженого                                                           ОСОБА_6 ,
захисника                                                               ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від           11 грудня 2006 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати будь-які посади в системі органів МВС України. На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_6 позбавлено спеціального звання «лейтенант міліції».
Засуджений ОСОБА_6 подав до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву, датовану 08 жовтня 2018 року, у якій ставив питання про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2006 року.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від          03 червня 2019 року заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами зазначеного вироку залишено без задоволення.
Вказану ухвалу місцевого суду засуджений ОСОБА_6 оскаржив в апеляційному порядку.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року – без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги те, що в матеріалах кримінальної справи відсутня історія хвороби та медична картка стаціонарного хворого хірургічного відділення лікарні № 4 м. Павлограда Дніпропетровської області ОСОБА_8 за № 1745, відсутні будь-які підтвердження про її отримання або долучення до матеріалів справи, при цьому у вироку суду відсутні посилання на таку картку як на доказ. Таким чином, вважає, що медичні документи, на підставі яких ґрунтуються висновки судово-медичної експертизи, отримано у непроцесуальний спосіб, а за їх відсутності неможливо було постановити законне та обґрунтоване рішення. Вказані обставини позбавили його можливості реалізувати право на ознайомлення із зазначеною медичною документацією під час судового розгляду та, відповідно, заявити клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, що, на його переконання, є нововиявленою обставиною. У свою чергу апеляційний суд зазначених порушень не усунув, вичерпних відповідей на доводи його апеляційної скарги не надав, чим порушив положення ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 не надходило.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення такої скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Мотиви суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року, ставить питання про її скасування.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами регламентовано главою 34 КПК України, у якій наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
Відповідно до положень ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Крім того, згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Так, засуджений ОСОБА_6 , вказуючи на наявність нововиявлених обставин, подав до місцевого суду заяву, у якій ставив питання про перегляд у порядку глави 34 КПК України вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від               11 грудня 2006 року.
При цьому засуджений ОСОБА_6 у своїй заяві як на нововиявлені обставини посилався на те, що судом не було взято до уваги факт втрати медичної картки та історії хвороби ОСОБА_8 , також не надано оцінки тому, що потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9 надали суду неправдиві показання. Вказував, що зазначені обставини не були відомі на час ухвалення вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2006 року.
Тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у            ст. 459 КПК України, має здійснюватися в системному зв`язку з іншими положеннями КПК України, насамперед ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. 
Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: 
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення; 
2) вони перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;
3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що в ході перевірки обставин, на які у своїй заяві вказував засуджений ОСОБА_6 , місцевий суд, дотримуючись вимог статей 459, 466, 467 КПК України, ретельно проаналізував усі доводи заяви, оцінивши та співставивши їх з матеріалами кримінальної справи, не визнав їх нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК України та з наведенням докладних мотивів дійшов висновку, що зазначені в заяві обставини не можуть бути підставою для скасування вироку суду.
З такими висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд, зазначивши, що наведені засудженим ОСОБА_6 обставини не є нововиявленими та за своєю суттю зводяться до незгоди з таким вироком.
У касаційній скарзі як на підставу для скасування ухвали суду апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_6 посилається на відсутність у такій ухвалі мотивування необґрунтованості його апеляційної скарги, що, на його думку, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
З такими твердженнями касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.
Так, ухвала апеляційного суду є рішенням суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку. Отже, ухвала апеляційного суду має відповідати вимогам        ст. 370 КПК України.
Крім того, згідно з вимогами ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути проаналізовані всі доводи апеляційної скарги, на кожен з яких надано вичерпну відповідь та наведено детальні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду зазначаються підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412 КПК України, переглянув ухвалу суду першої інстанції за апеляційною скаргою засудженого       ОСОБА_6 , ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них переконливі відповіді, зазначивши в ухвалі підстави, через які визнав такі доводи необґрунтованими.
Тобто, здійснюючи перевірку доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 в порядку апеляційної процедури, відповідно до вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд надав таким доводам належну оцінку та з наведенням докладних мотивів обґрунтував прийняте рішення.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.
Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                             ОСОБА_3