П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
20 січня 2021року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 361/1084/20
Провадження: № 22-ц/824/1174/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А. 
секретар Гулієв М.Д.о
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги 
адвоката  Чередніченка Максима Миколайовича в інтересах Акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» 
та адвоката  Ганчука Григорія Володимировича в інтересах Державного підприємства «Сетам»
на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Петришин Н.М.,
 у справі за позовом ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича,  ОСОБА_1 , треті особи: Державне підприємство «Сетам», Акціонерне товариство «ІНГ Банк Україна», про визнання права власності на майно та зняття арешту,
 
в с т а н о в и в:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_2  звернулась до суду із заявою про забезпечення її майбутнього позову до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В., ОСОБА_1 , треті особи: ДП «Сетам», АТ «ІНГ Банк Україна», про визнання права власності на майно та зняття арешту. В обґрунтування поданої заяви посилаласьна те, що 20 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та нею укладено договори дарування,відповідно до якихОСОБА_1 подарував, а вона, ОСОБА_2 , прийняла в дар земельну ділянку, кадастровий номер: 3221287201:05:002:0176, площею 0,1 га. Наразі земельна ділянка арештована приватним виконавцем Івановим А.В. в рамках здійснення виконавчого провадження та виставлена на примусову реалізацію шляхом проведення електронних торгів, організатором яких виступає ДП «Сетам». Вона, ОСОБА_2 , є законним власником земельної ділянки, однак, незважаючи на це, здійснюється її незаконна реалізація з метою задоволення вимог АТ «ІНГ Банк Україна» - стягувача у виконавчому провадженні, до якого вона не має жодного відношення. За таких обставин та з метою збереження ефективного механізму захисту права власності просилазастосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна - земельної ділянки, кадастровий номер: 3221287201:05:002:0176, площею 0,1 га.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року заяву ОСОБА_2   про забезпечення позову задоволено.
Зупиненопродаж арештованого майна - земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 3221287201:05:002:0176, яка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни.
 Не погодившись із таким судовим рішенням, 19 березня 2020 року адвокат  Чередніченко М.М. в інтересах АТ «ІНГ Банк Україна»  та 07 квітня 2020 року адвокат  Ганчук Г.В. в інтересах ДП «Сетам» подали апеляційні скарги.
Адвокат Чередніченко М.М. в інтересах АТ «ІНГ Банк Україна»  на обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції повторно застосував аналогічний захід забезпечення по відношенню до земельної ділянки, не зважаючи не те, що  ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2019 року про часткове забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 та зупинення електронних торгів, які проводяться ДП «Сетам» лотом N 387530 з реалізації спірної земельної ділянки, було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року. Окрім того, суд першої інстанції не пересвідчився у тому, що між сторонами дійсно виник спір, не з`ясував обсяг позовних вимог, не з`ясував даних про відповідачів, не врахував відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. Посилання ОСОБА_2 на той факт, що вона є власником земельних ділянок на підставі договорів дарування від 20.11.2012 р. є безпідставними, оскільки договір дарування є лише передумовою для набуття права власності, а право власності виникає саме з моменту державної реєстрації. Окрім того, заявниця в якості відповідачів зазначила   ОСОБА_1 та приватного виконавця Іванова А.В., незважаючи на те, що земельна ділянка реалізується ДП «Сетам»  в інтересах АТ "ІНГ Банк Україна". Поза увагою суду першої інстанції залишилось і те, що 07.07.2008 між АТ «ІНГ Банк Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотечного кредиту, на виконання умов якого банк надав позичальнику іпотечний кредит на фінансування будівництва чи придбання нерухомого майна в розмірі 200 000  доларів США, а позичальник прийняв зобов`язання повернути вказану суму банку, а також відсотки.Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2014 року, що набрало законної сили 24.06.2014 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ІНГ Банк Україна»   заборгованість за договором іпотечного кредиту від 07.07.2008 року в сумі 165 138, 28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2013 року складає 1 319 950, 27 грн, пеню в розмірі 8 186, 86 грн, та судовий збір у розмірі 3 441, 00 грн. 29.05.2015 року Дніпровським відділом ДВС РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 47701409 на виконання виконавчого листа № 755/2115/13-ц від 20.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ІНГ Банк Україна»   заборгованості за договором іпотечного кредиту. Отже, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції фактично зупинив виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2014 року. Ураховуючи викладене просив, скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Адвокат  Ганчук Г.В. в інтересах ДП «Сетам», оскаржуючи ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року, посилався на те, що процедура звернення стягнення на майно боржника врегульована Законом України "Про виконавче провадження" та Порядком реалізації арештованого майна, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5. Заходи забезпечення позову, що вжиті спірною ухвалою, фактично полягають у втручанні в електронні торги, що прямо заборонено частиною одинадцятою статті 150 ЦПК України, норма якої була чинною як на момент подання заяви про забезпечення позову, так і на момент постановлення оскаржуваної ухвали. Накладення судом першої інстанції арешту на спірне майно порушує не лише права АТ «ІНГ Банк Україна», як стягувача, а й права ДП «Сетам», як організатора електронних торгів, оскільки перешкоджає останньому в отриманні винагороди за проведення електронних торгів, тобто, перешкоджає здійсненню господарської діяльності, пов`язаної із реалізацією арештованого майна. Просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 квітня та від 21 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу адвоката Чередніченка М.М. в інтересах АТ «ІНГ Банк Україна» адвокат Спасібухова О.Л. в інтересах ОСОБА_2 зазначала, що  скаржник помилково вважає, що суд першої інстанції незаконно повторно застосував аналогічний захід забезпечення позову по відношенню до земельної ділянки, оскільки на час подання заяви про забезпечення позову, за якою винесено оскаржувану ухвалу, змінилися істотні обставини, зокрема, до суду було подано докази державної реєстрації спірної земельної ділянки за нею, тоді як в попередньому випадку таких підтверджень не було. Право власності в Україні набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів, право власності на земельну ділянку зареєстровано за нею, ОСОБА_2 , (відповідна Інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна). Вказувала, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2014 року у справі №75 5/2115/13-ц, на необхідність виконання якого посилається скаржник, не стосується її, вона не є ані відповідачем в тій справі, ані третьою особою, прав та інтересів якої стосується зазначене рішення суду. Хибними вважала також послання скаржника на відсутність спору між сторонам у справі, позов пред`явлено до приватного виконавця, який, не взнаючи її право власності на земельну ділянку, виставив її на торги за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 , вважаючи саме його власником майна.
У відзиві на апеляційну скаргуадвоката  Ганчук Г.В. в інтересах ДП «Сетам»  адвокат Спасібухова О.Л. в інтересах ОСОБА_2 посилалась на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників у справі з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. В даному випадку спірна земельна ділянка реалізовувалась з грубими порушеннями вимог чинного законодавства України, оскільки її реалізовують, як власність зовсім іншої особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Суд першої інстанції абсолютно справедливо встановив факт наявності спору між законним власником земельної ділянки ( ОСОБА_2 ) та відповідачами, які це право власності не визнають, цілком правильно встановив наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки у разі, якщо б електронні торги з реалізації земельної ділянки відбулися, вона змогла б повернути своє майно виключно шляхом подання віндикаційного позову до нового власника, що було б можливо зробити вже після визнання недійсними електронних торгів в рамках ще одного судового провадження. Враховуючи інстанційну юрисдикцію судів, зазначала, що у разі невжиття судом першої інстанції заходу забезпечення позову, механізм захисту її прав був би істотно ускладнений, і для того, щоб забезпечити баланс прав та інтересів учасників справи при вжитті заходів забезпечення позову, ЦПК України передбачає інститут зустрічного забезпечення. Також зазначила, що заява про забезпечення позову містить пропозицію щодо внесення на депозит суду грошових коштів в якості зустрічного забезпечення. Жодним нормативно-правовим актом не передбачена можливість отримання ДП «Сетам»  прибутку від продажу майна особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року клопотання адвоката Рокицького В.А. в інтересах ОСОБА_1  про зупинення провадження у справі задоволено.
Апеляційне провадження за апеляційними скаргами адвоката  Ганчука Г.В. в інтересах ДП «Сетам» та адвоката Чередніченка М.М. в інтересах АТ «ІНГ Банк Україна» на ухвалу Броварського міськрайонного суду  Київської області від 21 лютого 2020 року зупинено до вступу  у справу правонаступників  ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року апеляційне провадження у даній справі поновлено, допущено до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 -  ОСОБА_1 , справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні адвокат Чередніченко М.М. в інтересах АТ «ІНГ Банк Україна» підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Адвокат Спасібухова О.Л. в інтересах ОСОБА_1 заперечувала проти апеляційних скарг, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Приватний виконавець Іванов А.В. та представник ДП «Сетам» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за  відсутностівідповідача та третьої особи. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 20 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку, кадастровий номер: 3221287201:05:002:0176, площею 0,1 га. 
Згідно копії державного акту до ОСОБА_2 перейшло право власності на дану земельну ділянку, що підтверджується відміткою нотаріуса.
Згідно інформаційної довідкиз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, сформованої 21.01.2020 року, право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 3221287201:05:002:0176 зареєстровано за ОСОБА_2  22 листопада 2019 рокуна підставі договору дарування від 20.11.2012 року.
Із вказаної довідкитакож убачається, що на вказану земельну ділянку накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника, виданої 31.05.2019 року приватним виконавцем Івановим А.В.
Отже, позивач вважає себе власником земельної ділянки на підставі вищевказаних документів, протее, таке право власності не визнається заінтересованими особами. У рамках виконавчого провадження № 56903787, де стягувачем є АТ «ІНГ Банк Україна», а боржником - ОСОБА_1 , вчиняються виконавчі дії щодо реалізації спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3221287201:05:002:0176.
Задовольняюви заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що предметом майбутнього позову є вимоги про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту, яке може бути реалізовано до вирішення даної справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п.п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Співмірність передбачає оцінку судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
Ураховуючи те, що предметом заявленого позову є вимоги про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту, яке може бути реалізовано до вирішення даної справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив порушене заявником питання у відповідності до положень цивільно-процесуального закону, задовольнивши заяву про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна.
Доводи апеляційних скарг  зводяться до оспорювання належності ОСОБА_2  спірного майна на праві особистої власності, однак, зазначені аргументи не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки такі обставини підлягають дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання щодо забезпечення позову.
Окрім того, положення пункту 5частини першої статті 150 ЦПК України не виключає можливість зупинення продажу арештованого майна, що не належить позивачу, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, і якщо це питання становить предмет спору.
Також слід відмітити, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті спору, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки  відповідно до заявлених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, безпідставними колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги адвоката Чередніченко М.М. в інтересах АТ «ІНГ Банк Україна»  про те, що суд першої інстанції не пересвідчився у тому, що між сторонами дійсно виник спір, не з`ясував обсягупозовних вимог та не врахував відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, оскільки незгода банку із заявленими ОСОБА_2 позовними вимогами з підстав оспорення її права власності на спірну земельну ділянку прямо вказує на наявність спору.
Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги адвоката Чередніченка М.М. в інтересах АТ «ІНГ Банк Україна»  про те, що накладений арешт та реалізаціяземельної ділянки є способом примусового виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження та адвоката  Ганчука Г.В. в інтересах ДП «Сетам» про те, що  вжиті спірною ухвалою заходи забезпечення позову фактично полягають у втручанні в електронні торги, що суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, оскільки обраний позивачкою та вжитий судом  захід забезпечення позову  шляхом зупинення реалізації земельної ділянки  прямо передбачений п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України як вид забезпечення позову  про визнання права власності на майно і зняття з нього арештута цілком відповідє заявленим позовним вимогам.
Не можна вважати, що зупинення продажу на публічних електронних торгах арештованого нерухомого майна порушує права АТ «ІНГ Банк Україна» як стягувача у виконавчому провадженні, оскільки ОСОБА_2 як власник спірної земельної ділянки не є боржником у даному виконавчому провадженні і до кредитних правовідносин між АТ «ІНГ Банк Україна» та  ОСОБА_1 відношення немає.
Слід відмітити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката  Чередніченка М.М. в інтересах АТ «ІНГ Банк Україна» та адвоката  Ганчука Г.В. в інтересах ДП«Сетам» підлягають залишенню без задоволення, а ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року залишенню без змін як така, що постановлена з додержанням норм процесуального права.
 
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384  ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційні скарги адвоката  Чередніченка Максима Миколайовича в інтересах Акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» та адвоката  Ганчука Григорія Володимировича в інтересах Державного підприємства «Сетам» залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   
 
Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року.

 
Головуючий                                                                                     Т.О. Невідома

Судді                                                                                                 Д.Р. Гаращенко

                                                                                                           А.А. Пікуль