ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 р.	Справа № 520/12805/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського  районного суду м. Харкова на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 23.11.20 року по справі № 520/12805/2020
          за позовом        ОСОБА_1  
          до             Київського районного суду  м. Харкова     третя особа В.о. голови Київського районного суду м.Харкова Садовський К.С.                         
          про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київського  районного суду м. Харкова, третя особа, В.о. голови Київського районного суду м. Харкова Садовський К.С., в якому просила суд першої інстанції визнати протиправним та скасувати наказ в.о. голови Київського районного суду м. Харкова К.С. Садовського "Про скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 "№02-03/269 від 22.09.2020 року. 
В обґрунтування вимог позову посилається на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень,  приймаючи оскаржуваний наказ, не було враховано приписів ч.ч. 1-3, 4, 6-9 ст.2 КАС України, чим порушено її право на відпочинок, а тому вважає, що наказ в.о. голови  Київського районного суду м. Харкова К.С. Садовського "Про скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 "№02-03/269 від 22.09.2020 року, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року адміністративний позов    ОСОБА_1 до Київського районного суду м. Харкова, третя особа - в.о. голови Київського районного суду м. Харкова Садовського К.С, про визнання протиправним та скасування наказу - задоволено. 
Скасовано  наказ в.о. голови Київського районного суду м. Харкова К.С. Садовського "Про скасування наказу № 02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 "  №02-03/269 від 22.09.2020 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київського районного суду м. Харкова                                                              (вул. Валентинівська, буд. 7-Б, м. Харків, 61168, код ЄДРПОУ 02893746) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
Київський  районний  суд м. Харкова, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд першої інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі №520/12805/2020 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що  суддя ОСОБА_1 з травня 2020 р. мала середньомісячне навантаження лише 24 справи та матеріали, в той час як інші судді 433 справи та матеріали, однак не розглянула значну кількість справ більше 6 місяців, що суттєво порушує права учасників цих проваджень на судовий захист у розумний строк. Зазначає, що  в.о. голови суду, в межах наданих йому повноважень, скасував наказ про надання судді ОСОБА_1 відпустки з 23.09.2020 по 13.10.2020 р. Вказує, що наказ в.о. голови Київського районного суду       м. Харкова Садовського К.С. № 02-03/269 від 22.09.2020 р. "Про скасування наказу "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 " був  виданий у межах легітимних адміністративних повноважень голови суду, він є законним, обґрунтованим та таким, що спрямований на реалізацію повноважень організаційного характеру з метою забезпечення права кожного на справедливий суд упродовж розумного строку.  Вважає, що  Харківський окружний суд у рішенні від 23.11.2020 р. вказує на висновки, які не відповідають фактичним обставинам у справі. Зазначає, що  суд першої інстанції зазначив, що з графіком надання відпусток суддям Київського районного суду м. Харкова на 2020 р.  позивачка ознайомлена не була, але відсутність підпису останньої про ознайомлення з графіком не може бути безумовним підтвердженням її необізнаності з графіком, оскільки такий, графік перебував у вільному доступі у Київському районному суді м. Харкова, на офіційному веб - сайті та на загальній сторінці суддів у Viber, а відтак позивачка у будь-який час мала можливість реалізувати своє право на ознайомлення з графіком. Крім того, зазначає, що позивачка протягом 2020 року перебувала у частині щорічної основної відпустки в межах графіку відпусток. Посилається на те, що  суд першої інстанції не врахував, що обраний позивачкою  спосіб захисту щодо визнання протиправним та скасування наказу в.о голови Київського районного суду                м. Харкова від 22.09.2020 року №02-03/269 не є належним, оскільки вказаний наказ, як акт індивідуальної дії, вичерпав свою дію, а сам позов в цій частині не спрямований на захист порушених прав позивачки та їх відновлення, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що ухвалене судове рішення не відповідає визначеним способам захисту, не направлене на захист начебто порушених прав та інтересів позивача, а суд втрутився у дискреційні повноваження голови суду щодо впорядкування та організації роботи суду, направлені на організацію здійснення правосуддя в суді. Зазначає, що суд безпідставно посилається на перенесення відпустки позивачки та начебто відкликання її з відпустки, адже останній спотворює фактичні обставини, оскільки ОСОБА_1 не відкликалася з відпустки, їй не переносилася відпустка, а їй  не була надана частина невикористаної раніше відпустки, як не узгоджена з головою суду, як адміністративною особою, наділеною повноваженнями щодо здійснення повноважень щодо впорядкування та організації роботи суду відповідно до вимог процесуального законодавства. Посилається, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки висновки суду спростовуються наявними матеріалами, оцінка яких здійснена однобічно, не об`єктивно. Зазначає, що судове рішення не відповідає завданню адміністративного судочинства, оскільки за змістом позовних вимог публічно-правовий спір між сторонами відсутній, адже позивачка та суд дійшли до висновку, що наказ виданий в межах наявних у відповідача повноважень. Посилається, що судом першої інстанції порушені вимоги ч.5 ст.251 КАС України про необхідність направлення відповідачу та третій особі протягом двох днів із дня його складення копії судового рішення, адже копія судового рішення не вручена відповідачу до цього часу. Зазначає про те, що оскільки позивач та третя особа в справі №520/12805/2020 є службовими особами, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, то судом першої інстанції при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження помилково не враховано, що справа №520/12805/2020 не є справою незначної складності та мала б бути розглянута за правилами загального позовного провадження, з посиланням на аналогічний висновок, який міститься у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №520/6008/19.  Вважає, що суд першої інстанції допустив грубі порушення норм процесуального права (ст. 90, 94 КАС України), які призвели до неправильного вирішення справи, що в силу положень ч. 2 ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення про відмову в позові. Вважає, що оскаржуваний наказ прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення та своєчасно, а судом першої інстанції зроблено помилкові висновки щодо невідповідності вказаним критеріям оскаржуваного наказу. Вважає, що наявні підстави для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення, передбачені ст.317 КАС України (п.п.1-4 ч.1), а тому просить апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року по справі №520/12805/2020 скасувати судове рішення повністю і  ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
01.02.2021 року, ОСОБА_1 , подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилається на те, що викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача та його незгода з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року по справі №520/12805/2020 є необґрунтованим намаганням викривити дійсні обставини та факти. Зазначає, що усі підстави для скасування рішення суду першої інстанції, наведені відповідачем, будуються на інформації, яка не відповідає дійсності, викладені із недоречним та невірним обґрунтуванням. Зазначає, що  наказ "Про скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 " №02-03/269, прийнятий без дотримання процедури, яка передбачена законом та з підстав, які в ньому зазначені, став фактично мірою дисциплінарної відповідальності, яка застосована до судді, що не передбачено профільним законом.  Вважає, що суд першої інстанції у рішенні від 23.11.2020 року дійшов вірного висновку, що спірний наказ прийнято  не на підставі та не у спосіб, що визначені КЗпП України, Законом України "Про відпустки" та Законом України "Про судоустрій та статус суддів, не обґрунтовано, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття цього рішення, без дотримання принципу рівності перед законом, не пропорційно, а також без урахування права позивача на участь у процесі прийняття такого рішення. Прохала суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу Київського районного суду м. Харкова без задоволення, а судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року у справі №520/12805/2020 - без змін. 
05.02.2021 року, Київський районний суд м. Харкова, в особі голови суду Шаренко С.Л., звернувся до суду апеляційної інстанції з листом, в якому зазначив про підтримання апеляційної скарги  повністю Прохає скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Також, прохає при постановленні судового рішення врахувати науковий висновок Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого стосовно окремих питань застосування законодавства України про працю від 02.02.2021 р., який додає до вказаного листа.
Крім того, 05.02.2021 року, третя особа, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою, в якій, зокрема зазначив, що підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі Київського районного суду м. Харкова. Прохав скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
           18.02.2021 року представник третьої особи, адвокат Голубєва О.О.,  подала клопотання до суду апеляційної інстанції про призначення справи до розгляду в судовому засідання, в якому просила: розглядати справу за її участі та призначити справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Крім того, заявник клопотання прохала викликати в судове засідання завідувача кафедри трудового права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, доктора юридичних наук, професора, члена - кореспондента НАПрН України ОСОБА_3  (Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, адреса: вул. Пушкінська 77, м. Харків, 61024).
          Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2021 року адміністративну справу за апеляційною скаргою  Київського районного суду м. Харкова  на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №520/12805/2020 за позовом ОСОБА_1  до Київського районного суду м. Харкова  третя особа   ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу призначено  до апеляційного розгляду на 09.03.2021 року о 15:00 у відкритому судовому засіданні в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у залі судових засідань № 5. Питання виклику в судове засідання завідувача кафедри трудового права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, доктора юридичних наук, професора, члена - кореспондента НАПрН України ОСОБА_3 (Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, адреса: вул. Пушкінська 77, м. Харків, 61024) винесено  у відкрите судове засідання. 
          Про дату час та місце розгляду апеляційної скарги учасники по справі були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
          Позивачка, ОСОБА_1 , в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, просила її відхилити.  
          Представник третьої особи, адвокат Голубєва О.О., в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити. При цьому, остання не підтримала в судовому засіданні вимоги клопотання щодо виклику в судове засідання завідувача кафедри трудового права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, доктора юридичних наук, професора, члена - кореспондента НАПрН України ОСОБА_3 (Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, адреса: вул. Пушкінська 77, м. Харків, 61024).  
          Представник відповідача не з`явився в судове засідання. 
          Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
          Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  12.03.2012 року ОСОБА_1 призначена на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду м. Харкова відповідно до Указу Президента України "Про призначення суддів" від 12.03.2012 року № 193/2012 строком на п`ять років.
29.05.2012 року позивачка склала присягу судді.
13.02.2014 року позивачка була переведена на посаду судді Київського районного суду                          м. Харкова, відповідно до Указу Президента України "Про переведення суддів" від 13.02.2014 року № 75/2014.
06.03.2014 року позивачка була зарахована до штату Київського районного суду м. Харкова на посаду судді по переводу відповідно до наказу голови Київського районного суду м. Харкова С.Л. Шаренка від 06.03.2014 року № 08-04/19.
13.03.2017 року у позивачки  закінчився строк повноважень судді, який був визначений в Указі Президента України "Про призначення суддів" від 12.03.2012 року № 193/2012.
24.09.2018 року рішенням Вищої кваліфікаційної комісії України було вирішено визначити, що суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала            815, 125 балів та визнано суддю Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді.
24.04.2019 року позивачка була  призначена на посаду судді Київського районного суду                 м. Харкова відповідно до Указу Президента України "Про призначення суддів" від 24.04.2019 року № 164/2019 безстроково.
На підставі вказаного Указу Президента, 25.04.2019 року головою Київського районного суду м. Харкова С.Л. Шаренко було видано наказ № 02-02/57, яким вважати ОСОБА_1 призначеною на посаду судді Київського районного суду м. Харкова з 25.04.2019 року.
07.09.2020 року позивач звернулась до голови Київського районного суду м. Харкова С.Л. Шаренко із заявою про надання їй щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 21 календарний день з 23.09.2020 року.
08.09.2020 року наказом голови Київського районного суду м. Харкова С.Л. Шаренко "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 " № 02-03/253, відповідно до статті 10 Закону України "Про відпустки", статті 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", надано судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 частину щорічної основної відпустки за період роботи з 06.03.2020 року по 06.03.2021 року тривалістю 21 календарний день з 23.09.2020 року по 13.10.2020 року включно. Позивачка ознайомлена з вказаним наказом 10.09.2020 року.
22.09.2020 року наказом в.о. голови Київського районного суду м. Харкова К.С. Садовського "Про скасування наказу № 02-03/253 від 08.09.2020 року "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 " № 02-03/269, скасовано наказ голови Київського районного суду м. Харкова №02-03/253 від 08.09.2020 року "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 ". Позивачка  ознайомлена з вказаним наказом 22.09.2020 року.
Не погоджуючись із наказом в.о. голови Київського районного суду м. Харкова К.С. Садовського "Про скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 "№02-03/269 від 22.09.2020 року, позивачка звернулася до суду першої інстанції з позовом.  
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний  наказ  в.о. голови Київського районного суду м. Харкова К.С. Садовського "Про скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 "№02-03/269 від 22.09.2020 року прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені  КЗпП України, Законом України "Про відпустки" та Законом України "Про судоустрій та статус суддів, не обґрунтовано, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття цього рішення, без дотримання принципу рівності перед законом, не пропорційно, а також без урахування права позивачки на участь у процесі прийняття такого рішення, а тому з огляду на його протиправність він підлягає скасуванню. 
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Згідно зі ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок.
Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.
Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Так, порядок і тривалість надання щорічних відпусток суддям врегульовано Кодексом законів про працю України, Законом України "Про відпустки", Законом України "Про судоустрій та статус суддів".
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про відпустки", право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про відпустки", тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та іншими нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.
Статтею  ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.
Відповідно до ст.11 Закону України "Про відпустки" перенесення щорічної відпустки допускається у наступних випадках: порушення власником або уповноваженим ним органом терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки (частина десята статті 10 цього Закону); несвоєчасної виплати власником або уповноваженим ним органом заробітної плати працівнику за час щорічної відпустки (частина перша статті 21 цього Закону).
Щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному році.
Статтею 12 Закону України "Про відпустки" передбачені підстави відкликання з відпустки. Так, відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.
Колегія суддів зазначає, що наведеними нормами законодавства чітко передбачені підстави та порядок перенесення та відкликання з щорічних відпусток працівника.
Відповідно до ч.4 ст.79 Кодексом законів про працю України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.
Колегія суддів зазначає, що конкретної форми графіку надання відпусток, процедури його складання чинним законодавством України не визначено, у зв`язку з чим роботодавець має право самостійно розробити форму такого документа.
Крім того, процедура складання та затвердження графіку відпусток також законодавчо  не визначена, він носить внутрішньо-організаційний характер, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке носить обов`язковий характер та не породжує обов`язкових юридичних наслідків.
Так, порядок здійснення суддівського самоврядування в Київському районному суді                                   м. Харкова відповідно до Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає Регламент здійснення суддівського самоврядування в Київському районному суді                 м. Харкова, затверджений рішенням зборів Київського районного суду м. Харкова  від 31 жовтня 2016 року (протокол зборів суддів Київського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року №9). 
Відповідно до положень п.4.43 наведеного вище Регламенту рішення зборів суддів набирають чинності з дня їх прийняття, якщо інше не зазначено в рішенні, та є обов`язковими для суддів та працівників апарату суду. 
Як вбачається з матеріалів справи, 08.01.2020 року розпорядженням голови Київського районного суду м. Харкова С.Л. Шаренко "Про скликання зборів суддів Київського районного суду м. Харкова" № 02-05/2, відповідно до п.п. 3.1, 3.3 Положення про збори суддів Київського районного суду м. Харкова, затвердженого Рішенням зборів суддів Київського районного суду  м. Харкова від 31.10.2016 року, скликано 13.01.2020 року о 17.00 годині збори суддів Київського районного суду м. Харкова з попереднім порядком денним: зокрема, затвердження графіку відпусток суддів Київського районного суду м. Харкова на 2020 рік (п. 24 вказаного Розпорядження).
Відповідно до  витягу Протоколу №1 зборів суддів Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2020 року на якому присутні - 13 суддів, відсутні - 3 судді, в тому числі відсутня          ОСОБА_1, збори суддів вирішили затвердити графік надання відпусток суддям Київського районного суду м. Харкова на 2020 рік.
На вказаних зборах суддів суддя ОСОБА_1 не була присутня, що відповідачем                                           не заперечується.
При цьому, як зазначила представник третьої особи, адвокат Голубєва О.О. , позивачка, як суддя Київського районного суду м. Харкова,  фактично не могла не бути обізнаною з графіком відпусток суддів Київського районного суду м. Харкова на 2020 рік. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що факт обізнаності чи необізнаності позивачки з графіком відпусток суддів Київського районного суду м. Харкова на 2020 рік жодним чином  не впливає на вирішення даної справи по суті.  Крім того, наведений вище факт не слугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу. Також, в рамках цієї справи не розглядається питання правомірності надання відпустки судді ОСОБА_1 в контексті факту обізнаності чи необізнаності з наведеним вище графіком. 
Так, як вбачається з матеріалів даної справи, 07.09.2020 року позивачка звернулася до голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.В. з заявою про надання їй щорічної оплачуваної відпустки з 23.09.2020 року по 16.10.2020 року тривалістю 21 календарний день, яка була погоджена останньою, про що в заяві стоїть відповідна відмітка останньої та не заперечується відповідачем. 
Наказом голови Київського районного суду  №02-03/253 від 08.09.2020 року "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 " було надано судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 частину щорічної основної відпустки за період роботи з 06.03.2020 року по 06.03.2021 року тривалістю 21 календарний день з 23.09.2020 року по 13.10.2020 року включно. З зазначеним наказом позивачка була ознайомлена 10.09.2020. 
При цьому, як вбачається з наявного в матеріалах справи графіку надання відпусток суддям Київського районного суду м. Харкова на 2020 рік,  судді ОСОБА_1 визначено щорічну основну відпустку: початок відпуски 30.06.2020, кінець відпустки 19.07.2020; початок відпуски 25.08.2020, кінець відпустки 15.09.2020; кількість днів 42; щорічна додаткова відпустка за вислугу років: початок відпуски 04.05.2020,  кінець відпустки 19.05.2020; кількість днів 15 (том 1, а.с.93-95). 
Отже, з зазначеного вище вбачається, що надана позивачці відпустка згідно наказу  голови Київського районного суду  №02-03/253 від 08.09.2020 року "Про надання відпустки судді            ОСОБА_1 " була дана останній в період вже після перебігу терміну визначеного наведеним вище графіком.  Фактично головою Київського районного суду м. Харкова було погоджено надання позивачці відпустки з 23.09.2020 року по 13.10.2020 року включно.
Колегія суддів зазначає, що наказом в.о. голови Київського районного суду м. Харкова К.С. Садовського  "Про скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 " №02-03/269 від 22.09.2020 року було наказано: 1. Скасувати  наказ голови Київського районного суду №02-03/253 від 08.09.2020 року "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 ";                2. Не використану частину щорічної основної відпустки тривалістю 21 календарний день надати у зручний час після усунення перешкод, що стали підставою для скасування наказу №02-03/253  від 08.09.2020 р.; 3. ТУ ДСА України у Харківській області здійснити перерахунок виплачених коштів судді ОСОБА_1 ; 4. З наказом ознайомити суддю ОСОБА_1 .
З зазначеним  наказом позивачку  було ознайомлено 22.09.2020 року, що підтверджується відповідним записом останньої та не заперечується нею. 
Отже, в спірних правовідносинах по даній справі відбулося не тільки скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 року "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 ", а і фактично перенесення вже погодженої головою Київського районного суду м. Харкова відпустки позивачки з 23.09.2020 року по 13.10.2020 року включно, без письмового погодження із останньою. 
Колегія суддів зазначає, що зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу було дотримання розумних строків розгляду справ та наявність в провадженні судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 68 кримінальних проваджень, з яких 42 кримінальних провадження не розглянуті більше 6 місяців, в тому числі, де обвинувачені тривалий час утримуються під вартою, з урахуванням наявних в провадженні судді ОСОБА_1 28 цивільних справ, із яких 15 цивільних справ  не розглянуті більше 6 місяців, в тому числі у зв`язку з неналежною організацією роботи судді ОСОБА_1 , яка у 5 цивільних справах відкладала їх розгляд у зв`язку з зайнятістю в інших провадженнях. 
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:         1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);          4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Пунктом 19 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваний наказ (наказ в.о. голови Київського районного суду м. Харкова К.С. Садовського "Про скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 "№02-03/269 від 22.09.2020 року) взагалі не містить жодного правового обґрунтування його прийняття, а саме, якою нормою законодавства  керувався суб`єкт його видання при його прийнятті. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" голова місцевого суду: 1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами; 2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду; 3) контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства; 4)видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ; 5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про вакантні посади суддів у суді у триденний строк з дня їх утворення; 6) забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду; 7) організовує ведення в суді судової статистики та інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства; 8) сприяє виконанню вимог щодо підвищення кваліфікації суддів місцевого суду; 9) вносить на розгляд зборів суду пропозиції щодо кількості та персонального складу слідчих суддів; 10) здійснює інші повноваження, визначені законом.
          Голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.
У разі відсутності голови місцевого суду його адміністративні повноваження здійснює один із заступників голови суду за визначенням голови суду, за відсутності такого визначення - заступник голови суду, який має більший стаж роботи на посаді судді, а в разі відсутності заступника голови суду - суддя цього суду, який має більший стаж роботи на посаді судді.
Виконання повноважень виконуючого обов`язки голови Київського районного суду                   м. Харкова Садовським К.С. на момент прийняття оскаржуваного наказу, учасниками по справі  не оспорюються.  
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку чинним законодавством України                         не передбачено право голови суду (особи, яка виконує його обов`язки) чи заступника (заступників) голови суду щодо здійснення будь - якого контролю за процесуальною діяльністю суддів, в тому числі щодо дотримання останніми строків розгляду справ, які знаходяться в їх провадженні. 
Відповідно обґрунтування суб`єкта видання оскаржуваного наказу дотриманням  розумних строків розгляду справ та знаходження в провадженні позивачки нерозглянутих справ на протязі значного строку, в тому числі у зв`язку з неналежною організацією роботи судді, є необґрунтованими  та такими, що виходять за межі наданих повноважень В.о. голови Київського районного суду м. Харкова Садовський К.С., який прийняв такий оскаржуваний наказ. 
Отже , з огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ по даній справі, в порушення приписів ч.2 ст.2 КАС України, прийнятий не на підставі та не у спосіб, що визначений законодавством України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття цього рішення, без дотримання принципу рівності перед законом, не пропорційно. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що обраний позивачкою спосіб захисту щодо визнання протиправним та скасування наказу в.о голови Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2020 року №02-03/269 не є належним, оскільки вказаний наказ, як акт індивідуальної дії, вичерпав свою дію, а сам позов в цій частині не спрямований на захист порушених прав позивачки та їх відновлення, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а ухвалене судове рішення не відповідає визначеним способам захисту, не направлене на захист начебто порушених прав та інтересів позивача, з посиланням також  на постанови Вищого господарського суду України від  8 липня 2015 року у справі №911/4611/13, від 1 грудня 2015 року у справі № 911/5314/14, від 29 грудня 2015 року у справі № 916/983/13, а також на висновок, який міститься у рішенні Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року у справі №1-9/2009, то колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, а посилання на рішення вказаних судів в даному випадку є  помилковими, оскільки як вбачається з правової позиції  Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 23.03.2020 року по справі №260/1119/18 визнаний у судовому порядку незаконним або неправомірним правовий акт індивідуальної дії втрачає свою силу з моменту його прийняття, тобто не породжує юридичних наслідків, у  випадку скасування такого акта або втрати ним чинності виходить, що цей акт в період часу з моменту його прийняття і до моменту його скасування або втрати чинності суперечив законодавству, але при цьому діяв.  
Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
При цьому, колегія суддів вважає, що в даному випадку вимоги позивачки про визнання протиправним та скасування наказу в.о. голови Київського районного суду м. Харкова К.С. Садовського "Про скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 "№02-03/269 від 22.09.2020 року, в розумінні п.2 ч.1 ст. 5 КАС України, є належним способом захисту прав. 
          Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з загальним висновком суду першої інстанції, що наказ в.о. голови Київського районного суду м. Харкова  К.С. Садовського "Про скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді ОСОБА_1 " №02-03/269 від 22.09.2020 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
Доводи апеляційної скарги про те, що задовольнивши вимоги позивача суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження голови суду щодо впорядкування та організації роботи суду, направлені на організацію здійснення правосуддя в суді, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції. 
З  урахуванням того, що оскаржуваний наказ (наказ в.о. голови Київського районного суду м. Харкова К.С. Садовського "Про скасування наказу №02-03/253 від 08.09.2020 р. "Про надання відпустки судді   ОСОБА_1 "№02-03/269 від 22.09.2020 року) не містить посилання на конкретну норму права;  підставою для  його видання є аналіз обставин, які знаходяться поза межа компетенції голови суду (виконуючого його обов`язки), а також враховуючи те, що первинно надана відпустка позивачці була скасована, тобто фактично перенесена без згоди останньої, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є помилковими та такими, що не впливають на вирішення даної справи по суті. 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладені в його рішенні щодо надання останнім правової оцінки дотримання позивачкою строків розгляду справ, які знаходяться в її провадженні у зв`язку з отриманням 21.09.2020 року Київським районним судом м. Харкова листа керівника обласної прокуратури Харківської області на ім`я голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л.,  в якому ставилося питання про вжиття всіх необхідних та можливих заходів щодо забезпечення оперативного розгляду кримінальних проваджень, які знаходяться в провадженні, зокрема судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1, з метою недопущення порушення конституційних прав підсудних на здійснення правосуддя та розгляд кримінальних проваджень у розумні строки та відповідно висновки якого стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу, з огляду на наступне.
          Згідно зі ст.126 Конституції України  незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.
          Статтею 52 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що п.2 ч.1 ст.106  Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддю  може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, зокрема, безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом. 
Відповідно до ст.108 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.
Колегія суддів зазначає, що виключено до повноважень Вищої ради правосуддя належать повноваження щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, у зв`язку з підставами, які визначені ст.106  Закону України "Про судоустрій і статус суддів". 
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції (як суд адміністративної юрисдикції ) не мав правових підстав для надання власної оцінки обставинам дотримання строків розгляду справ, які знаходяться в провадженні позивачки, як судді суду першої інстанції (місцевого суду), оскільки такі повноваження не входять до повноважень адміністративного суду, в даному випадку суду першої інстанції,  під час вирішення ним публічно - правового спору, а є компетенцію Вищої ради правосуддя в процесі здійснення нею дисциплінарного провадження за відповідним зверненням.  
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку суд першої інстанції повинен був надати правову оцінку щодо відсутності  прав при виданні оскаржуваного наказу у голови суду (виконуючого його обов`язки) надавати оцінку процесуальної діяльності судді, а не самостійно здійснювати цю оцінку, з наданням відповідних висновків,  та фактично спростовувати обставини, які стосувалися дотриманням позивачкою процесуальних строків розгляду справ, які знаходяться в її провадженні. 
Отже, з огляду на викладені вище висновки, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині  мотивів та підстав його прийняття. 
Щодо висновків суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не знайшли свого підтвердження наявність обґрунтованих підстав, передбачених положеннями КЗпП України, для відкликання з щорічної відпустки позивачки, та відповідних доводів апеляційної скарги,  колегія суддів зазначає наступне. 
Так, зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що останній виходив з того, що в даному випадку  мало місце відкликання позивачки з щорічної відпустки, що фактично не суперечить висновкам, викладеним Верховним Судом по справі №260/1119/18. 
При цьому, з матеріалів справи не вбачається наявність підстав, передбачених ч.3 ст.12 Закону України "Про відпустки" для відкликання  позивачки з щорічної відпустки.
Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що фактично надана позивачці відпустка не почала свій перебіг, і в даному випадку перенесення такої відпустки, з урахуванням  ст.11 Закону України "Про відпустки", було без письмової  згоди  позивачки, що є протиправним і що вказане також не суперечить практиці Верховного Суду у вже наведеній вище справі. 
Щодо посилання відповідача в листі від 05.02.2021 року про врахування при постановленні судового рішення наукового висновку Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого стосовно окремих питань застосування законодавства України про працю від 02.02.2021 р., то колегія суддів зауважує, що вказаний висновок має роз`яснювальний характер щодо застосування норм права, та в розумінні приписів КАС України не є обов`язковим для врахування судом апеляційної інстанції при прийнятті рішення по суті справи, а тому колегія суддів, з урахуванням спірних правовідносин по даній справі,  не вбачає підстав для його врахування при прийнятті рішення (постанови) по суті даної справи. 
Оскільки представник третьої особи, адвокат Голубєва О.О., не підтримала в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги її клопотання щодо виклику в судове засідання завідувача кафедри трудового права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, доктора юридичних наук, професора, члена - кореспондента НАПрН України ОСОБА_3 (Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, адреса: вул. Пушкінська 77, м. Харків, 61024), останнє не підлягає розгляду та вирішенню судом апеляційної інстанції.  
Наявні в матеріалах справи докази є достатніми для прийняття судом апеляційної інстанції  рішення по суті.   
Також, щодо посилання  в апеляційній скарзі на те, що оскільки позивачка  та третя особа в справі №520/12805/2020 є службовими особами, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, то судом першої інстанції при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження помилково не враховано, що справа №520/12805/2020 не є справою незначної складності та мала б  бути розглянута за правилами загального позовного провадження, з посиланням на аналогічний висновок, який міститься у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №520/6008/19,  то колегія суддів відхиляє ці посилання з огляду на наступне. 
Як вбачається з матеріалів даної справи, приймаючи рішення про відкриття спрощеного позовного провадження в даній справі, відповідно до ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд і вирішення адміністративної справи за даним позовом належить здійснювати у спрощеному провадженні відповідно до ст.257 КАС України. 
Відповідно до ч.2  ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
Частиною 3 ст.257 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною 4 ст.257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки дана справа не входить до переліку справи зазначених у ч.4 ст.257 КАС України, враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін,  колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції мав правові підстави для відкриття  провадження в адміністративній справі та відповідно ухвалення оскаржуваного рішення (рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року) в порядку спрощеного провадження. 
Той факт, що позивач та третя особа в справі №520/12805/2020 є службовими особами, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, не позбавляло суд першої інстанції з урахуванням наведених вище норм розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження .
Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені в  постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 року по справі №520/6008/19, колегія суддів не приймає з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, оскільки рішення судів апеляційної інстанції                                           не  є обов`язковими  для врахуванням судами при прийнятті рішення по справі.  
Щодо посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду,  яка була викладена в постанові  від 16.04.2020 по справі №520/6008/19, то колегія суддів зауважує, що в даному випадку суд першої інстанції не був позбавлений можливості здійснити розгляд даної справи  за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2  ст.257 КАС України, при наявності на то обставин наведених у частині 3 цієї статті, і дана  справа за своїм характером спірних правовідносин не виключала можливості розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалення рішення за наявними у справі доказами, що також підтверджується в зазначеній постанові суду касаційної інстанції. 
Окрім того, наведений вище висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в схожих правовідносинах, яка була викладена в постанові від 03.03.2021 року по справі №340/1916/20.
Стосовно посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції порушені вимоги ч.5 ст.251 КАС України про необхідність направлення відповідачу та третій особі протягом двох днів із дня його складення копії судового рішення, адже копія судового рішення  не вручена відповідачу до цього часу, то колегія суддів вважає ці доводи такими, що жодним чином  не впливають на вирішення даної справи та на правомірність оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Крім того, в матеріалах  даної справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення про отримання відповідачем та третьою особою, В.о. голови Київського районного суду м. Харкова Садовський К.С., копії рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року, з відповідною відміткою про отримання "27.11.2020 року"                                    (том 2, а.с.186-187). 
 Пунктом 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  змінити судове рішення.
      Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року по справі №520/12805/2020 підлягає зміні в частині  мотивів та підстав його прийняття. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року по справі №520/12805/2020 підлягає залишенню  без змін. 
Враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327,  ч.1 ст.329 КАС України. 
Керуючись ст.ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року по справі             №520/12805/2020  змінити в частині  мотивів та підстав його прийняття. 
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року по справі №520/12805/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  15.03.2021 року